Monografická studie o českých parožnatkách. 21 



stiiutuím, jindy u forem jen vzrůstových však proměnlivým 

 (Ch. hispida.) 



Laloky okornatění jsou tedy morfologicky liomologické 

 listům v přeslenu, tvoříce jako tyto střídavě článkovou a nz- 

 linnou buňku, z které vyrůstají útvary lístkům podobné. 



Někdy roste okornatění rychleji než článek lodyžní a tu 

 se okorna,tění uvolňuje a kličkovitě zkroutí a zpr ohýbá. Zvlá- 

 ště tento úkaz se vyskytuje u Chara hispida zhusta na starších 

 individuích. U některých druhů tento zjev jest však typickým 

 pro určitou formu a ji charakterisující (Ch. fragilis f. pseuda- 

 cantha) . 



Podobně jako na lodyžních článcích, tak i na listech 

 nacházíme těsně přilehlé okornatění, jež jest podstatně stejné 

 jako na lodyhách. Všeobecně možno pozorovati, že při dalším 

 rozčleňování vždy více ubývá složitosti u parožnatky a právě 

 tak kornatění listu jest jednodušší, složené jen z jedno- 

 duchých, protáhlých buněk, jež z protilehlých uzlin lístko- 

 vých proti sobě vzrostou. Uzlinné buňky na okornatění listů 

 nejsou v;<*^vinuty. Buňky okornatění listového vznikají z ha- 

 sil ární uzliny lístkové. 



Uzlinné buňky listu jsou kulaté, terčovité a netvoří jako 

 v lodyžních uzlinách ve středu dvě buňky, nýbrž zůstává 

 uprostřed jen jedna (u'), jež oddělivši několik málo obvodo- 

 vých buněk dále se již nedělí (c'). Vyjádřeno vzorcem: 



k'=G' + U'n. 



Tyto obvodové buňky {u') dělí se v článkové a uzlinné 

 dle vzorce: 



u =v" -\- g". 



Buňka v" vzroste přímo v t. zv. lístek, nebo je-li tento 

 zakimělý v bradavkovitou buňku (u některých druhů zvláště 

 na straně vnější). Buňka g" dělí se opětně v uzlinnou a člán- 

 kovou dle vzorce: 



g" = r + if'. 



První článková, buňka lístku i" zůstává v uzlině lístkové 

 skryta a dále se nedělí, kdežto buňky basilární uzliny lístkové 

 I" vytvoří po á obvodových buňkách (w"), jež netvoří uza- 



