Monografická studie o českých parožiiatkách. 25' 



(Weudungszelien) . Goetz (1. c. Bot. Zeit. 1899) považuje je 

 za zbytky archegonia. Goebel (1. c. Flora, 1902, 90. p. 282 — 

 293) popírá t. zv. Braunův »obrat« ve vzrůstu těchto 3 ste- 

 rilních buněk v oogoniu a soudí o nich, že mají pravděpo- 

 dobně výživně physiologický význam. Také s Goetzovým vý-- 

 kladem Goebel nesouhlasí. Buňky obalné jsou později spirá- 

 lovitě zdola nahoru ztočeny v právo a tvoří souvislý obal po- 

 zdější spory. Na svém konci dle čeledí oddělí u Characet 

 jednu, u Nitellacei dvě buňky, jež dohromady pak tvoří ko- 

 runku (coronula). Dle počtu buněk jest korunka u Characet 

 pětibuněčná, u Nitellacei desítibuněčná, což jest nejdůležitěj- 

 ším znakem rozlišovacím obou skupin. Korunka buď po do- 

 zrání oogonia odpadne nebo vytvoří se pod ní štěrbiny, kte- 

 rými vniknou spermatozoidy k vajíčkové buňce. Tvar a veli- 

 kost korunky u některých druhů jest důležitým znakem sy- 

 stematickým. Oplození parožnatek první vysvětlil De Bary 

 (1. e. Monatsber. der berl. Akad., 1871). Blána buněčná obal- 

 ných buněk stloustne, stvrdne na vnitřní straně a zbarví se 

 do temna, srůstajíc s úrodněnou buňkou vaječnou v t. z v. já- 

 dro. Vnější část blány buněčné obalných buněk je průhledná,, 

 tenká a v čas zralosti jádra se rozpadá. Dřívější názor 

 o zdřevnatění obalu jádra vyvrácen byl N. Nordstedtem (1. c. 

 De algis et Characeis, 1899), jenž nalezl zde jen korek (sube- 

 rin) a kyselinu křemičitou, a pak Overtonem (1. c. Bot. Cen- 

 tralbl., 1890, 44) prokázáno, že tento obal jádra má vlastnosti 

 skutikularisované, zkorkovatěné blány buněčné. 



Tvar, velikost a barva jádra jsou při rozlišování jinak 

 si podobných druhů často dobrým znakem systematickým. 

 Barva jádra bývá červená, hnědá nebo černá v různých od- 

 stínech, vždy pro druhy význačná. Jádro jest hladké nebo 

 mívá spirálovitě stočených 5 — 16 lišten. Počet jejich závisí 

 od počtu závitů obalných buněk. U někter^^ch druhů srůstá 

 přiléhající stluštělá blána buňky nalézající se na spodu jádra 

 a tvoří po rozpadnutí hrany^ na dolením konci jádra a po- 

 dobně i stluštění přilehlých buněk na hořením konci zane- 

 chává jádru podobu často trnovitou. Jádro u některých druhů 

 mívá ještě zvláštní vápenný plášť, jenž tvoří se v buňkách 

 obalných a jest tvaru dutého válce nebo koule dole otevřené, 

 což jest nejlépe zachováno na fossilních zbytcích. Tento vá- 



