Monografická studie o českých parožnatkách. 27 



2. Část literárně historická. 



V přehledech literatury, jednajících o parožnatkách, 

 soustavně ocenili obšírněji již dříve mnozí badatelé poznat- 

 ky o tomto zajímavém typu tajnosnubného rostlinstva. Již 

 BiscHOFF (Die kryptogamische Gewáchse, 1828) podal vše, 

 co bylo od nejstarších dob zachováno ve spisech o charách, 



i rovněž i pozdější monografové probrali kriticky známou jim 

 literaturu. Tak ku př. Alex, Braun (v Cohnově Kryptogam. 



, FI. von Schlesien, .1876) , P. Sydow (Die bisher bekannten 

 europ. Characeen, 1882), Nordstedt-Braun (Fragmente 

 einer Monographie der Characeen, 1882) , Migula (v Raben- 



' liorstově Kryptog. Fl., 1890), L. Holz (Characeen v Kryptog. 



;F1. der Mark Brandeburg, 1903), J. Vilhelm (Systematický 



i význam parožnatek atcl., 1903). Mimo to i v jiných pojedná- 



1 nich o parožnatkách nalezneme posouzení literatury z doby 



\ předchozí. 



V posledních 20ti letech převážně studovány byly parož- 

 iiatky anatomicky a konány s uměle pěstovanými četné po- 

 kusy. Zjištěno karyokinetické dělení jader ve všech buňkách 



íSehopnýTh dělení. Dělením jádra u parožnatek zvláště zabý- 

 vali se P. Schottlaender (Beitráge zur Kenntnis des Zell- 

 kerues und der Sexualzellen bei Kryptogamen, 1892), 

 ' '. Kaiser (Uber Kernteilung der Characeen, 1896), B. Deb- 

 jSKi (Weitere Beobachtungen an Ch. fragilis Desv., 1898) a 

 íE. Strasburger (Einiges iiber Characeen imd Amitose, 1908), 

 í zvláště pak vývody posledního jsou pozoruhodné, neboť soudí 

 i mimo jiné, že nynější chary měly své předky řasám podobné, 

 jejichž nynější zástupci jsou posledními v řadě a jejich phylo- 

 geuetický vývoj sotva byl kratší než řady, kterou zakončeny 

 jsou Bryophyta. Jejich karyokinese jest spíše podobna vyš- 

 ším rostlinám než řasám a schází prý jim centrosomy. Při 

 •dělení jader nalezl vždy 18 chromosomů, kdežto Debski udá- 

 vá 24, Goetz pak 16 — 18. Jiní sledovali dále vnitřní obsah 

 jv buňkách parožnatek tak ku př. E. Overton (Beitráge zuř 

 ; Histologie und Physiologie der Characeen, 1890) snažil se 

 zejména vysvětliti povahu t. zv. ostnatých kuliček a průhled- 

 [Dých bublinek v protoplasmě a srovnati je s aleuronovými 

 I zrnky. Důležitým jest jeho poukaz, že spory nemají dřevnatý 



