Monografická studie o českých parožnatkách. ^09 



dl., obyčejně dosahují zvláště hoření jen 1 cm délky. Listy 

 z doleních přeslenů přesahují do hořejších a zvláště v hoření 

 části rostliny. Okornatění pravidelné, . ostny nezřetelné, pali- 

 stový věnec nepatrný. Listy rozmanitě vytvořené, často úplně 

 neokornatěné, bez uzlin lístkových, zejména v doleních přesle- 

 nech, jiné úplně neokornatěné se 2 uzlinami lístkovými a plo- 

 donosnými, jiné s 1 — 3, nejčastěji se 2 články okornatěnými 

 a s mnohem delším neokornatěným článkem Sbuněčným. 

 Lístky mnohokrát delší než cystokarp. Cystokarp 0,65 m,m dl., 

 0,4 mm šir. Jádro tmavohnědé až černé. Má četné přechody 

 k Ch. f oetida řady forem paragymnophyllae, takže i tam 

 mohla by býti počítána. Leonhardi však už dříve položil tuto 

 formu jako a) paragymnophylla ke Ch. gymnophylla. 



V lučních příkopech nedaleko Páterova a v rybníce na 

 Valše, na břehu rybníka ve Yrbělé blíže Bělé u Bezděze (1863 

 a 1864, HippELLi). 



5) Články listu jen okornatěné fertilní. 



18. Ch. foetida A. Braun, Esquisse monogr. (1834) p. 354. 



Syn.: Ch. tuberculata Opiz, Seznam rostl. květ. čes. 

 (1852) p. 175; Ch. brachyclados Opiz. 



Leonhardi, bohm. Char. (1863) p. 15; Oster Arml. 

 (1864) p. 71; A. Braun, F1. v. Schles. (1876) p. 406; Braun- 

 NoRDSTEDT, Fragmente (1882) p. 159; Sydow, Europ. Char. 

 (1882) p. 72; MiGULA, Char. v Eabenh. Kryptfl. (1897) p. 554; 

 Synopsis Char. europ. (1898) p. 122; Arthur Mijller, Beitr. 

 (1907) p. 37. 



V Čechách nejobecnější a nejrozšířenější parožnatka. Té- 

 měř z každého naleziště možno popsati odchylnou formu to- 

 hoto mnohotvárného druhu. Bývá asi 4 — 60 cm vys., obyčejně 

 málo větvitá, v trsech hustých, často inkrustovaná vápnem, 



|i zelená nebo bělavě šedá. Okornatění na lodyze dvouřadé, ved- 

 j dlejší žebra přečnívají a jsou tlustší než hlavní, na nichž jsou 

 I ostny jako v rýhách. Na starších článcích lodyhy tyto poměry 

 i okornatění jsou dobře viditelné, ač se zdá mnohdy jako by 

 ! -byla oboje žebra stejně vyvinuta. Ostny na hlavních žebrech 

 i jsou vždy jednotlivé, nikdy netvoří trsy a jsou jen řídce roz- 

 I troušené, u četných českých forem pouhým okem málo vidi- 



