12 VIII. Dr. O. Kallatuiier: 



elektrická vodivost po rosmísení cementu s vodou stále stou- 

 pá až do určitého maxima, načež pak náhle, později paki: 

 pozvolně klesá. 



Srovnáním výsledků měření všech tří method dospívá-;i 

 me k těmto poznatkům: 



Vicatovou jehlou stanovený »počátek tuhnutí« leží nai 

 stoupající větvi křivky teplot (T) i křivky elektrické vodi- 

 vosti (L). Tímtéž přístrojem vymezený »konec tuhnutí« leží 

 a) u rychle tuhnoucích cementů na stoupající větvi křivky 

 teplot (T) a na klesající větvi křivky vodivosti (L), h) ii vol- 

 ně tuhnoucích cementů na klesající větvi křivky teplot (T) 

 a křivky vodivosti (V). 



Jeví se tudíž zřejmá neshoda mezi určením »konce tu- 

 hnutí« Vicatovou jehlou a změnami teplot při tuhnutí rychle 

 a volně tuhnoucích portlandských cementů. 



Při sledování průběhu tuhnutí cementů jeví se u všech 

 cementů však ona shoda, že na stoupající větvi křivky 

 teplot (T) leží maximum elektrické vodivosti a že maximum 

 teplot kryje se s onou částí klesající větve křivky vodivo- 

 sti (L), ve které přestává vodivost náhle klesiati a jen pozvol- 

 ně ji ubývá. 



Uvedené poukazuje na úplnou shodu ve sledování prů- 

 běhu tuhnutí cementu měřením tepelných změn, jakož i změn 

 v elektrické vodivosti, čímž se zřejmě potvrzují úvahy na 

 str. S. uvedené. 



Zmínil jsem se, že srovnávací pokusy ve sledování prů- 

 běhu tuhnutí portlandského cementu zkoušením nehtem, Vi- 

 catovou jehlou, měřením tepelných změn spolu nesouhlasily 

 a to jak mezi sebou, tak i v jednotlivých případech. Příčina, 

 jak též již uvedeno bylo, spočívá hlavně v tom, že nepatrné 

 odchylky v teplotě (1 — 2° C) vzduchu, vody, přístroje, "^e 

 vlhkosti vzduchu, v množství přidané vody, v intensitě mí- 

 chání, v otřesech atd. zavinují již značné diference v jedno 

 tlivých stanoveních. Přesnější stanovení jsou tedy vázána na 

 dodržování naprosto shodných pracovních podmínek a po- 

 kud se nepodaří určitým způsobem v náležité míře jich v těch- 



