2 XII. Dr. Otakar V. Srdínko: 



uými žebry, jichž význam vsak není u všfecli obratlovců 

 stejný; většina autorů rozeznává nyní vzhledem na uložení i 

 žeber k svalstvu horní žebra {sdacJiii, amphihia, amniota a z ' 

 části erossopterygin) a žebra dolní (ganoidei, teleostei a dip- 

 neusti). O vzniku žeber není dosaženo dosud jednotného ná- 

 zoru : 



Gegenbauer, Goette, Balfour, Goppert a j. považují 

 žebra za výtvory páteře, kdežto O. Hertwig, Rabel, 

 Bruch, Fick, Kolliker, Hasse, Born zastupují názor, že 

 žebra jsou samostatné útvary, vznikající z mezis valového va- 

 ziva myomerů. Pro některé skupiny obratlovců, jako na př. 

 pro chrupavčité ganoidy, schází dosud vyšetření vývoje žeber. 



O žebrech amniotů nalézáme v literatuře více theoreti- 

 ckých úvah, než skutečných pozorování o jejich vj^voji. B. 

 Claus odvozuje žebra od příčných výběžků, kdežto Gegen- 

 bauer od dolních oblouků obratlů, Goette od horních oblouků, ij 

 C. K. HoFFMANN tvrdí, že žebra jsou původní intervertebrální 

 částí, vyrůstající zo skelettogenní vrstvy kolem chordy, které 

 samostatně ossifikují. Bruch, Kolliker, Hasse, Born, Babl 

 a j. jsou toho náhledu, že žebra jsou samostatné útvary, které 

 vznikají ve vazivových septech mezi svalových a které se se- 

 kundárně později přičleňují k příčným výběžkům nebo k tě- 

 lům neb horním obloukům obratlů. Schultz, Gegenbauer a 

 Schauinsland odvozují žebra od doleních oblouků obratlo- 

 vých; jsou to výrůstky doleních oblouků primitivních obratlů 

 a jsou útvary segmentálními. Každé žebro se vztahuje ke kau- 

 dálnímu oddílu příslušného prvosegmentu. 



Pro vývoj žeber u člověka nalezneme nejnovější a nej- 

 detailnější údaje v knize Keieel-Mallově a sice v pojednání 

 Ch. R. Bardeenově o vývoji skelettu a vaziva.*) Bardeen 

 sleduje vývoj páteře a hrudníku ve třech periodách: blaste- 

 mové, chrupavkové i kostěné. Žebra v periodě první jsou zcela 

 a všechna založena u zárodků lidských 11 mm. dlouhých; u 

 zárodků dlouhých 7 ymn ještě scházejí. Lze tedy souditi, že se i 

 zakládají u zárodků asi 8 — 9 myn dlouhých. Poučné pro toto 

 jsou schematické obrázky Bardeenovy na str. 334. (obr. 231 ' 



*) Keibel-Mall: Handbuch der Entwickelungsgeschichte des 

 Menschen. I B. pag. 296-456. 1910, 



