Morfologická studia variační na klicícíeh fasolích. H 



Nebývá ale vždy superposice u našich fasolí tak jasnou, 

 jak bychom se dle líčení stručného domnívali. Velice často 

 komplikována bývá rozmanitým úchylem prvních listů, jež 

 zkrucují své řapíky v menší nebo větší míře, takže čepel je- 

 jich pak zaujímá zdánlivě jiné postavení vzhledem k prvnímu 

 listu na dceřinné jich větévce. Také větévka bývá rozmanitě 

 zkroucena; leč to jest již případem dosti řídkým. Superpono- 

 vaný list zpravidla vždy v pozdějším stáří stáčí se sám a vy- 

 kračuje čepelí, hlavně proto, aby nebyl stíněn velkými listy 

 jednoduchými a dostatek dostával paprsků slunečních, pročež 

 se doporučuje studovati poměry fylotaktické jen v nejmlad- 

 ších pokud možno stadiích, když ještě první listy mají čepel 

 složenou; ale i později při listech starých rýhování na řa- 

 píku listovém, jež sbíhá i po větévce, bezpečně nám pomůže 

 pravou původní polohu listu najíti. Tam, kde bylo více prv- 

 ních listů přítomno, a kde někdy, jak jsme již svrchu vylo- 

 žili, i více větévek přichází, našli jsme vždy aspoň jednu vě- 

 tévku s listem superponovaným; nikdy ale nebyla super- 

 posice současně u všech větévek zachována. I tato okolnost 

 mluví k náhledu svrchu pronesenému. 



U Phaseolus multiflorus jest superposice prvních listů 

 na úžlabních větévkách rovněž zjevem obyčejným. U druhu 

 tohoto objevují se později, když hypokotyl povyrostl a dě- 

 lohy (které ovšem již dávno odpadly) ze země vytáhl, nad 

 jizvami po těchto, tudíž v úžlabí děloh, rovněž větévky, do- 

 cela přesně v mediáně stojící; u Ph. vulgaris není poloha 

 větévek — aspoň u našich exemplářů — které rovněž se po- 

 zději nad jizvami děloh objevují, tak přesně vyznačena, 

 a rovněž i výskyt větévek tak hojný. První lístky na těchto 

 větévkách zachovávají ku podivu vždy tutéž orientaci jako 

 na větévkách z úžlabí prvních listů; byly-li lístky na »prv- 

 uích« větévkách transversální, jsou i na větévkách »dělož- 

 ních«, byl-li ale první list superponován, není ani na »dě- 

 ložní« větévce jiného postavení. Úkaz tento opět připomíná 

 nám myšlénku o blízkém vztahu mezi listy prvními a dělo- 

 hami; zde ovšem tato »reminiscence na délohy« jest zpětné 

 platnosti. 



V úžlabí prvních listů ale nebývá vždy jen jediný pu- 

 pen, který dá vznik úžlabní větévce, na níž nacházíme zají- 



