16 



I. Dr. Kar. Kavina: 



Poměrně často pozorovali jsme, že podpůrný list svým 

 řapíkem více méně přirůstá k dceřinné ose úžlabní; zpravidla 

 jsou dobře na společné části patrný rýhy, jež oddělují část 

 osní od řapíkové. Avšak na několika případech, které mohli 

 jsme zaznamenati, stanovili jsme všechny možné přechody 



Obr. 3. Srůst větévky 0^ s podpůrným listem A. 



od hluboce rýhované a rozlišené části společné až k úplně 

 hladkému útvaru. Tento extremní tvar dovolili jsme si vedle 

 zobraziti. Hlavní osa O nese větévku d, k níž připíná se 

 v krátké poměrně vzdálenosti od osy O list A, za nímž ná- 

 sleduje list B, v jehož úžlabí opět vzniká nová větévka O2. 

 Podpůrný list k ose Oi zdánlivě vůbec chybí, a těžko bychom 

 .se orientovali po podivném tomto rozvětvení osy O, kdyby- 



