Cytol. příspěvky k morfol. a aetiol. L zv. involuoních tvarů. 13 



klíčeni spor uvedené jako počátek embrya. Konečně barví se 

 uvnitř spory celé embryo krásně růžově, tlustá membrána 

 sytě červeně a embryo vyklíčí z puklého obalu ven (tab. I., 

 yil. 4.); membrána — resp. skořápka spory — objímá ještě 

 dlouho nové individuum. Velice často dělí se již bacillus 

 a na jednom pólu má ještě onu skořápku (tab. I., VII, 7), 

 ba velice hojné jsou případy, že ona skořápka objímá pól 

 diplobacilla s úplně již vyvinutými sporami (tab. I., VII. 25.). 



Nové individuum vylezlé právě ze spory (embryo) barví 

 se zprvu homogenně červeně, bez zvláštní differenciace 

 (tab. I. I. 9., 11., 12., 13., 14., 15.), avšak brzy počne se jeho 

 obsah rozlišovati, zprvu v tom směru, že v plasmatu objeví 

 se nepravidelně ohraničené tmavěji růžově až červeně se bar- 

 vící skvrny (tab. I., VII. 4.), které se zveličují a zmnožují 

 (tab. I., VII. 5., 6.), a konečně při náležitém zředění barviva 

 objeví se krásná síťová struktura, s tmavěji růžově se bar- 

 vící sítí, v jejíž okách uložena jsou tmavě červená granula 

 různých dimmensí a s naznačenými již přepážkami probíha- 

 jícího dělení individua (tab. I., VII. 7., 8.) 



XJ individua s náklonností k rychlé sporulaci zveličují 

 a zmnožují se tato granula chromatická, takže individuum 

 takové je plné chromatinových červeně zbarvených granulí 

 různých velikostí, která později dávají z většiny vznik spoře. 



U individuí s náběhem k čilému vegetativnímu rozmno- 

 žování dělením jsou poměry trochu jiné. Obr. 9., 10. a 11. 

 na tab. I. VII. znázorňuje vznik takového dělení. V individuu 

 velice zředěným fuchsinem diffusně růžově zbarveném nejeví 

 se žádná granulosní ani sífovitá differenciace, pouze jednot- 

 livá zrnéčka asi v polovici individua na místě pozdější pře- 

 pážky, a to periferně u membrány, jak vidno z obrázků, 

 kde zrnéčko přiléhá zdánlivě ku stěně — tedy excentricky. 

 Toto zrnéčko vysílá pak přepážku dělící individuum ve dvě 

 nová, jak poprvé popsal Růžička (162a), po něm Guil- 

 LiERMOND (71b) a já (6a), a která od některých auto- 

 rů považují se za jádra. V místech přepážky nahromadí 

 se větší množství chromatinu, přepážka rozdělí se longitudi- 

 nálně ve dvě (obr. 20., 25. b c), a zbytky chromatinu resp. 

 hmoty přepážkotvorné lze spatřiti na pólech individuí právě 

 od sebe se oddělivších. 



