K morfologii a aetiologii involuč. a degen. tvarů u bakterií. 63 



určitého množství solí je nezbytná k udržení života, tyto 

 vstupují v úzké vztahy k plasmatickým koUoidům, hlavně 

 k bílkovinám a podmiňují tak určitou strukturu plasmati- 

 ckých kolloidů, jichž právě trvající stav podmiňuje i jich 

 funkce; změny tohoto stavu kolloidů sledují i změny funkcí 

 a proto správné vykonávání funkcí buněčných — život — 

 odvisí od určité struktury plasmatických kolloidů. 



Jako takové elementy pozměňující tuto strukturu lze 

 považovati soli určité kvality a kvantity. 



Z výsledků pokusů Eislerových nejzajímavější jsou ty, 

 které se týkají vztahů mezi zvláštními formami bakterií a 

 kvalitou používaných stimulinů (solí). 



V první řadě poukazuje Eisler na individuelní sensi- 

 bilitu různých druhů bakterií vůči vlivům solí, fakt známý 

 již, že totiž různé bakterie různě reagují na irritaci určitou 

 solí a různě i při stejné koncentraci téže soli. Každá sůl může 

 kromě toho (až k jisté hranici ovšem) vyvolávati zvláštní 

 formy. 



Intensita formativního podi'áždění působeného určitou 

 solí je závislá na mocenství kationů, takže dvojmocné soli 

 mohou vyvolávati »involuční formy« již v daleko menší kon- 

 centraci, nežli jednomocné; při tom soudí, že aniony mají vý- 

 znam podřízený. 



Vliv určité soli dá se paralysovati solí jinou (Maassen) ; 

 při tom konstatoval Eisler, že změna formy vyvolaná solí 

 jednomocnou dá se zrušiti určitým množstvím jiné soli dvoj- 

 mocné, nikoliv však jednomocné. Schopnost soli s dvojmoc- 

 ným kationem vytvářeti involuční formy zmizí po přidání 

 jiné soli jedno- nebo dvojmocné. 



I u diftheritického mikroba lze vyvolati formy involuční, 

 avšak prý větším množstvím solí, kovů, alkalií nebo alkali- 

 ckých zemin, než u vibrionů, leč tyto abnormální formy vzrů- 

 stové u tohoto druhu nedají se vůbec nebo jen nedokonale 

 přinutiti k vymizení jinou solí, snad prý proto, že množství 

 soli potřebné k vytvoření těchto forem involučních jest příliš 

 veliké, nežli aby se dal jeho vliv paralysovati solí jinou. 



Taddei (188) předpokládá jako Maassen (1. c), že pod- 

 mínky, za nichž povstávají změny forem u bakterií s jistou 



