K morfologrii a aetiolog-ii involuč. a degen. tvarů u bakterií. 71 



Mangin^") nazývá ho »c y k 1 e m p o r u š e n é h o v ý v o j e«. 

 Gasperini, který lainěle získal abnormní formy u Aktino- 

 myces albus tím, že různě modifikoval výživný substrát, 

 praví o těchto: »Die wahrgenommenen abnormen Formen 

 zeigen die Tendenz, die Merkmale hoherer Arten anzuneh- 

 men; meines Erachtens sind sie nicht als Spiele der Nátur, 

 sondern vielmehr als Andeutungen einer Rúckkehr zu ur- 

 spriingiichen und deshalb hoher stehenden Typen im Dienst 

 der Fortdauer der Art zu betrachten.« 



Taddei (188) přidržuje se tohoto mínění, že jsou to ata- 

 vistieké znaky, objevující se za abnormálních podmínek, 

 o nichž se vyjadřuje Gasperini »unter denen es logisch ist, 

 daB von Seite der Bakterien eine letzte Kraftanstrengung zu 

 ihrer .Erhaltung gemacht wird.« V dedukci z toho vyplývající 

 soudí Taddei, že i abnormální tvary u jeho Streptokokků 

 jsou znaky atavistickými, za jichž ancestrální formu považuje 

 Xostocacee. Snad vzbudily v Taddeim zvětšená individua 

 střep tokokková (jak vidno z jeho obrázku) dojem heterocyst 

 u Nostocaceí. 



Že však není vyloučena možnost náhledu, že tyto formy 

 naopak mohou poukazovati na schopnost a tendenci organismu 

 k vyššímu vývoji, zmíním se ještě později. 



Větvení bakterií. 



Extrémem těchto různých morfologických metamorfos 

 těla bakterií je úkaz »pravého větvení ci ramifi- 

 k a c e«. 



Když nebereme v úvahu t. zv. pseudoramifikaci 

 (úkaz to pozorovaný u jistých bakterií, vznikající tím způ- 

 sobem, že po roztržení zdánlivého vlákna bakteriového uvol- 

 něné konce na místě přetržení kolem sebe se přešinou a rostou 

 samostatně dále, čímž mohou napodobiti při nepříliš pečlivém 

 pozorování pravé větvení), máme v literatuře dosti údajů 

 o pravém větvení u bakterií. 



Tak již Hansen (74) pozoroval pravé větvení u octo- 

 vých bakterií ve výživném roztoku, bohatém na živiny při 

 400 Q_ 



') cit. Taddei (188). 



