4 VIL Prof. Dr. Otakar V. Srdínko: 



hých kostech se počmá v 7. a 8. zárodecnéni týdnu, kdežto 

 v talu a kalkaneui teprve v 6. a 7. měsíci a v ostatních částech 

 tarsu až po porodu. Tlak téměř úplně chybí při ossifikaci 

 dlouhých kostí dolní končetiny po značně dlouhou počátečnou 

 dobu vývojovou, rvněž tak při ossifikaci tarsu. Rozdíl v ča- 

 sovém nastoupení ossifikace na př. femoru a kalkaneu jest 

 zaviněn různou velikostí a tvarem těchto částí skelettníoh. 

 Jestliže však dlouhé kosti dolní končetiny ossifikují podle 

 pravidel, upravených Thomou do rovnic, při čemž Thoma 

 počítá hlavně s tlakem, není po naší úvaze souditi jinak, 

 než že se tu jedná o vlivy zděděné. Mechanismus ossifikace, 

 získaný během vývoje phylogen etického vlivem faktorů me- 

 chanických, hlavně tla-kem, dědí se při vývoji ontogenetickém: 

 jednak se dědí celkový tvar chrupavkové část skelettní, jednak 

 způsob jeho proměny v kost. Zděděný tvar embryonální chru- 

 pavky ji kosti podléhá později mechanickým vlivům částí sou- 

 sedních i silám zevního světa a přizpůsobuje zděděnou částku 

 podmínkám individua. Termín, kdy mechanické vlivy začnou 

 účinkovati, jest pro každou část skelettu jiný. Některá ze vše- 

 obecných pravidel, která Thoma rovnicemi vyjádřil, jsou asi 

 platná pro vývoj všech kostí, třeba je však při každé části 

 skelettu postupovati speciálně a určiti, které jevy vývojové 

 lze vysvětliti mechanicky a které dlužno přičísti na vrub dě- 

 dičnosti; zároveň pak třeba stanoviti termín účinku jedněch 

 i druhých. 



Popsal jsem jinde speciální případ chrupavky i kosti, 

 kde složka tlaková při vX^voji co do času i účinku záhy se dá 

 zjistiti.^) Jest to chrupavka a kost žeberní. Na témže objektu 

 chci osvětliti další podrobnosti: jednak mechanický význam 

 ossifikační plochy, jednak zodpověděti otázku, proč ossifikace 

 perichondrální předchází v dlouhých kostech ossifikaci en- 

 chondrální. 



Ossifikační čára na řezu — ve skutečnosti ossifikační 

 plocha — jest u všech dlouh^^ch kostí nerovná. Nejlépe jest 



') O. Srdínko: Funktionáluí architektura sklovité clirupavky 

 ald. 1. c. pag. 24—26. 



