Kritická studie o Diauthiis areiiai"inis L. 3 



plevele a ruderály, leč nikde nedosahují většího, ucelenějšího 

 rozšíření. 



Naprosto odchylného rázu jest vegetace diluviálního 

 štěrku. Nenalezneme zde té barvitosti a pestrosti, která právě 

 charakterisuje výslunné, teplé stráně opukové kol Roudnice; 

 toliko trsy kostřav a paličkovice řídce porůstají neplodné 

 svahy diluvia, z jara zdobené tu a tam úhledným hroznem 

 bílých květů bělozářky a skloněnými květy konikleců. V létě 

 pod nohou chodce praskají uschlé lišejníky, krášlené kolo- 

 niemi nádherného »klenečského karafiátku« a celými spou- 

 stami mateřích doušek. A na podzim, kdy i opukové stráně 

 pozbyly půvabu, skýtá štěrkovitá část Klenečských strání 

 roztomilý pohled na nádherně rozkvetlý vřes, kol něhož kupí 

 se ještě něžné kvítky bílého hvozdíka a žluté úbory protěže 

 písečné. Ale po celý rok neztratí tato místa celkovou tmavo- 

 šedou svoji barvu. 



Ačkoliv vřes vystupuje zde místy dosti pospolitě a do- 

 dává zvláštní ráz celé vegetaci, přes to nemůžeme považovati 

 Klenečské stráně za vřesoviny ve smyslu Graebnerově, 

 neboť pravé vřesoviště, t. zv. C a 1 1 u n a-H e i d e, ač chová 

 většinu rostlin xerofytního typu, přece nikdy není na úplně 

 suchém substráte. Yyschne-li důkladně terrain na delší dobu, 

 a opakuje-li se takovéto vyschnutí každoročně, jak právě 

 jest tomu na našich stráních, charakteristické rostliny vře- 

 sovinné z největší části vyhynou, neboť za podobných exi- 

 stenčních podmínek mohou vegetovati toliko rostliny s nej- 

 menšími životními požadavky. V okolí našem vůbec nemáme 

 pravých a typických vřesovin. Husté porosty vřesu kol Pře- 

 donína, Bechlína a Vetlé mají ráz docela jiný nežli vřesoviny 

 jihočeské (hercynské), mají charakter formací čistě psammo- 

 filních rostlin. Také Klenečské stráně celkovým rázem po- 

 rostu blíží se spíše Drude-ovým písčitým paloukům (»Sand- 

 grasfluren« — O. Drude: Der Hercynische Plorenbezirk 

 p. 154.) nebo Graebnerovým písčinám (»Heidekrautlose 

 Sandfelder« — P. Graebner: Die Heide Norddeutsch- 

 lands p. 255.), nežli vřesovinám. Leč obě formace jsou si na- 

 vzájem příbuzný a také četnými přechodnými formami mezi 

 sebou spojeny, jak udává P. Graebner (1. c): 



