I 



Kritická studie o Dianthus arenarius L. 15 



porovnáváme-li náš hvozdík s exempláři D. Lumnitzeri Wiesb. 

 v herbářích c. k. bot. ústavu české university v Praze, kdež 

 za srovnávací materiál sloužily mi originální Wieshauerovy 

 exempláře, sbírané 6. VI. 1884. na vápenných skalách hory 

 Kobel u Theben nedaleko Prešpurku. 



Oproti našemu hvozdíku má Wiesbauerův D. Lumnit- 

 zeri slabší kořen, dolejší listy delší a poněkud širší, lodyhu 

 silnější, snad čtyřhrannou, květy větší, braktee větší, po- 

 dlouhlejší akuminatně zakončené; kalichy nej častě ji zelené, 

 širší, stejně dlouhé a stejně zakončené. Lodyha má 7 — 8 in- 

 ternodií. 



Jak z těchto několika příkladů vysvítá, náš hvozdík 

 není totožný s Dianthus Lumnitzeri Wiesb., odlišuje se od něho 

 nejen znaky morfologickými, ale také svým biologickým 

 charakterem. 



D. Lumnitzeri jest velice podoben D. Kitaibelii Jánka 

 (Ann. naturhist. Hofmus. li. 192.) = D. petraeus W. K. (Deser. 

 Ic. pl. rar. Hung. III. p. 246. t. 222.), jenž oblou lodyhou 

 a ostřeji zakončenými brakteemi se liší od D. Lumnitzeri 

 (Beck-Fl. NO. 374.) a od našeho hvozdíka (dle originální 

 diagnosy): caulibus unifloris, fere prostratis; foliis subulatis, 

 margine integerrimis, viridibus minimeque glaucis: corollis 

 omnino nudis, nec fauce barbatis, seu pilis adspersis, laminis 

 ad V3 inciso-multifidis. Habitat in rupibus calcareis; f loret 

 Májo, Junio. Značné rozdíly nejen morfologické, ale též bio- 

 logické poukazují na to, že náš Dianthus není D. petraeus 

 W. K. 



S daleko příznivějšími poměry při srovnání setkáváme se. 

 u Dianthus serotinus W. K., u nějž autorové, F. C. Wald- 

 STEiN a P. KiTAiBEL zaznameuali (Descr. Ic. pl. rar. Hung. 

 II. Tomus p. 118.) dlouhou, velmi přesnou diagnosu, která 

 slouží za základ dalším srovnávacím pracem. 



Opisovati tuto dlouhou diagnosu nemělo by významu. 

 Zajímavo však jest, že uvedená diagnosa se z největší části 

 shoduje s naším hvozdíkem a pouze v několika málo bodech 

 se rozchází. 



Waldstein-Kitaibel uvádí jako typický znak pro D. šero- 



