Kritická studie o Dianthus arenarius L. 23 



Odvolávaje se na Neilreichovu poznámku o postupné 

 změně švédského D. arenarius L., závislé na zeměpisné šířce, 

 navrhuji, aby náš hvozdík byl označen jako česká endemitní 

 varieta švédského D. arenarius L., tedy Dianthus arenarius 

 var. bohemicus m. 



IV. 



Na Klenečských stráních v pestré směsici barev ne- 

 schází ani D. earthusianorum L., jenž však zde, jako vůbec 

 v našich vřesovinách, není příliš hojný, a ve své typické 

 formě dokonce dosti vzácný. Pouze nizoučká forma jeho 

 s jediným velkým květem rozvíjejícím se časně z jara, není 

 zde vzácností. Za to však na blízkých stráních nad Lagroun- 

 ským mlýnem neb místy na stráních směrem k Vražkovu 

 jsou v létě celá místa krvavá od kvetoucích hustých porostů 

 kartouzku. Není tedy divu, že za takových okolností oba 

 hvozdíky se navzájem mísí, ač příbuzenství jejich není nej- 

 bližší. 



Čistý D. arenarius var. bohemicus má květ dokonale 

 bílý, kdežto všecky trsy růžově kvetoucí jsou pomíchány 

 s D. earthusianorum L., jsou to vlastně bastardy s více méně 

 vyvinutým charakterem kartouzku, což jeví se v každém 

 případě nejen růžovou barvou květu, ale též kratším, šir- 

 ším kalichem, suchomázdřitými brakteemi ostřeji zakon- 

 čenými, a plátky korunními vždy plochými, nikdy zpro- 

 hýbanými ani tak dřípatými jako má D. arenarius var. 

 bohemicus. 



Prof. Dr. Lad. Čelakovský sbíral takové bastardy r. 

 1896, nazval je D. earthusianorum X plumarius a uložil v mu- 

 sejním herbáři, aniž by byl tak vzácný bastard publi- 

 koval. 



Jak jsem se y českém herbáři zemského musea v Praze 

 přesvědčil, neváže v sobě zmíněný bastard rovnoměrně znaky 

 obou rodičů, nýbrž charakter kartouzku došel k daleko men- 

 šímu uplatnění, pročež nutno bastard Čelakovským sbíraný, 

 jenž se každoročně, jak na Klenečských, tak také na Vraž- 



