české Drepanoklady. 5 



Fraiieouzslc^ Haijt/dic zpracoval podrobně r. 1894 F. 

 i Renauld v H II s n o t, M ii .s ( o 1 o g i a. g a. 1 1 i c a. V díle 

 i svém uvádí následující druhy: II i/}). aduncum, Hyp. Sendt- 

 [ neri, U yp. lijropodíoides, liyp. wicinatum, Hyp. vernicosum, 

 \ Hyp. i^corpioidcs, Hyp. capiJIifolmiii, Hyp. fluitans, Hyp. 

 I revolveiis, Hyp. pseudošfraiiiineuni. Ostatní druliy dříve nel) 

 '' nyní uznávané i)odřaďuje těn)to jako suhspecie neb variety. 



\' Rabenhorstově »K r y p t o g a m e n f 1 o r a v o n 

 I D e u t s c h 1 a n d, O e s t e i- r e i c li u n d S c h w e i z« vychá- 

 [ zející K. Gustava Limprichta »Die L a u b m o o s e«, při- 

 [ nesly r. 1898 důkladně zpracované Harpidie. Limpricht po- 

 i kláda »Drepanocladu.s« za suhgenus Hypnacel a nedělí je 

 v žádné sekce. \g svém klíči k určení evropsk5'cli druhů užívá 

 I mimo znaky morfologické hlavně znaků anatomických. Cel- 

 kem nalezneme zde druhy, jež jsme uvedli u Klinggraeffa, 

 však popisy jsou daleko dokonalejší, hlavně anatomické, jichž 

 \ Klinggraeff vůbec neužívá. Přibývá zde grónské Hyp. ortho- 

 \ thecioides Lindb., Hyp. contiguum Nees., Hyp. purpurascens 

 I LiMPR., Hyp. pšeudostramineMm C, Mull. (s pochybností 

 o samostatnosti druhové), Hyp. SchiÚzeí Limpr., Hyp. brevi- 

 foliuni Lindb., Hyp. lafifoJkini Lindb. et Arnell. U Hy2J. 

 exanuhitiim nalézáme variety jj ortJwphyUufu Milde a 

 y scrratum Milde. Ku svému novému Hyp. purpnrascens 

 klade [i hrachydictyoii Renauld a yUotae (De Not,). Hyp. 

 contujnum a Hyp. orthothecioides pokládá za slabé druhy, jež 

 třeba podřaditi Ilypn. imcinatum . 



V poslední době studuje podrobně Drepanoklady C. 

 \\'arnstorf. Tento vydal r. 1903 v »Beihefte zum Botanischen 

 Zentralblabx Bd. XIJI. p. 388 — 430 monografickou studii 

 »D i e e u r o p a i s c h e n H n r p i cl i e n«. Zde jest již Drepa- 

 vorhidus považován za rorl. A^ systematické části podává nej- 

 dříve přehl('(l evropských druhů v podobě analytického klíče 

 a pak po})isuje podrobněji některé druhy, jež dosud poměrně 

 málo Ijyly známy a uvádí jejich variace. Vísimněme si blíže 

 jeho systematického rozdělení. Veškeré druhy rozděluje ve 

 dvě části: T. Tntegrifolia a II. Serratifolia. Do prvé klade 

 druhy, jež mají všechny listy celokrajné, zřídka nezřetelně 

 zoubkované, do druhé části takové, kde jsou veškeré listy 



