české Drepanoklady. 11 



P o m ě r n é ř í d c e jsou 1 o cl y ž k v je d n o d u c h é, 

 obyr-pjne se rozvětvují. Někdy nalézáme větévky 

 krátké, oddálené, jindy jsou dlouhé a napodobují lody/ku, 

 \'ětšiiion jsou větévky odstálé. V některém případě jsou vě- 

 tévky na konci lodyžky nahloučené, v jiném vyrůstají ve dvou 

 radách \w celé délee lodyžky, čímž ona nah.ývá podoby žel)er- 

 iiatélu) listu. Tu nazýváme lod^^žky pravidelně neb nepravi- 

 delně zpeřeně větevnaté. Větvení I) r ep an o k 1 a d ů ja- 

 li o v š e e h o s t n t n í e h m e e h ii děje s e m o n o p o d i á 1- 

 n ě (Velenovský, Srovnávací morfologie, I., p. 107) . 

 Post]"anní pupeny a větévky vznikají vesměs v úžlabí listů a 

 to přesně v mediáně. U statnějších Drepcnioldadů jest nuižno 

 l)ěknc toto úžlabní rozvětvování pozorovati. 



8 m ě r 1 o d y ž e k není podobně j iko úprava větévek ty- 

 l»ický pro jednotlivé druhy a podléhá črstým změnám, jež 

 jsou odvislé na vnějších iioměrech. Nacházíme zde lodyžky 

 přímé, vystoupavé, poléhavé, plazivé a vzplývavé. K o n c e 

 1 ^^ d y ž e k a v ě t é v e k j s o u s r povíte za h n u t é, a od- 

 tiid také rodové pojmenování. 



L o d y ž n í listy mají podobu a velikost rozmanitou, 

 \'eiikost listu kolísá u téhož druhu. Ta na př. Dřep. Kneiffíi 

 \\\í\ ťoj-my s list}' dlouhými pouze 1 — 2 mm neb 5 — 7 mm. Šíř- 

 ka listu kolísá od <••") mm až do 1-5 mm. Tvar listů bývá pro 

 jednotlivé druhy dosti charakteristický. Listy bývají kopi- 

 !ia1é, vcjčitokopinaté, často na basi zúžené (Dřep. lijcopodioi- 

 dcs). náhle neb ponenáhlu zašpičatěné, někdy ve špici tence 

 až nitkovitě protažené. Tupé listy vyskytují se u Dřep. flui-' 

 ítnis rnr. p.seudosfrnmhiGum a Dřep: exanulatus var. fundrae. 

 Odlišné listy ode všech má Dřep. scorpňoídes, jež jsou měcho- 

 vitě vyduté, vejčité, tupé neb krátce zašpičatěné. Silně řáskaté 

 listy má l)rp}>. lutcnuiiuš, Drc}). vernirosiis, Dřep. It/copodioí- 

 des, méně Dre]). cjvniulafus. Na okrajích jsou listy ponejvíce 

 • •eloki-ajné. Nejzřetelnější serratura jest u Dřep. uueiuatus 

 ii II většiny forem ze skupiny Exrinulati, kde nejméně zoub- 

 kované listy má Dřep. fluitans. Zřídka jsou listy Dřep. ver- 

 iricoi^us ve špici zoubkované. Hlavní s p o 1 e ě n ý z n a k 

 listů DrepanoMadů jest jich více méně hákovité, 

 s r j) o v i t é, p o p ř í p a d ě až spirálovité u p r a v e n í. 

 Přímé listy jsou celkem velmi řídké. Takové nalezneme u ty- 



