české Dřepáno klady. 13 



V^^značny jsou pro Drepanoldady tak zvané buňky 

 k r í (1 e ] n é. Jsou to buňky nacházející se v rozích listů při 

 inserci, obyčejné vetší ostatních a též od nich se nápadné odli- 

 šují tvarem, po případě zl)arveníni. Nékd}^ tvoří nadmutá 

 ouška. Převládají luiňky čiré, se stěnami slabými. Zřetelné 

 /tluštělé stěny mají křídelné buňky u Dřep. Sendtneri a Dřep. 

 li/copodioides, po případě u Dřep. scorpioides. Tlustostěnné 

 křídelné buňky jsou vždy žlutě neb hnědě zbarveny. Schá- 

 zejí úplně toliko u Dřep. vernicosiis. Dřep. intermedius a Dřep. 

 revolrens mají v rozích jen 2 — 4 oválné, čiré, tenkostěnné 

 liuňky křídelné. Dřep. flmtans mnohdy též nemá patrně rozli- 

 šenýcli buněk křídelných. Nejrozsáhleji jsou vyvinuty u Dřep. 

 Kneiffii a Dřep. exanulatus, kde dosahují až k žebru. U Dřep. 

 suhaduHCUs dosahují do ^/g — V2 vzdálenosti okraje listu k že- 

 bru. Podobné jest tomn u Dřep. Sendfneri, ale zde jsou od 

 ostatních l)asálních buněk nejasně rozlišitelný. 



Zajímavá jest h et e r op hy 1 1 i e lodyžních líst- 

 ku, vyskytující se u Dřep. Kneiffii. Též 11 Dřep. Sendtneri 

 přicházívá. List}'' u jmenovaných druhů jsou nejen zrůznény 

 tvarem a velikostí, nýbrž liší se též od sebe délkou a silou 

 žebra a buňkami čepelnými. Eozdíl tento jeví se mezi listy 

 na dolení a hoření části lodyžek. Ovšem nacházíme též pone- 

 náhlé přechody. Buď jsou spodní listy dlouze kopinaté, pone- 

 náhlu zašpičatěné, hoření pak daleko kratší, vejčité a krátce 

 zašpičatěné, neb jest tomu naopak. 



Listy větevné podobají se vesměs listům lodyžným 

 co do tvaru, pouze bývají menší a někdy také užší. 



Parafyllie, jež se rovnají morfologicky vláknům 

 protonematovým (Velenovský, S r o v n. morfologie I. 

 p. 120) jsou u DrepanoJiladů velice řídké a slouží zde asi 

 k zvětšení assimilační schopnosti. Nacházejí se pouze na basi 

 větevných pupenů a jsou nejvíce podob}^ nepravidelně laloč- 

 naté, jindy podobají se šupinkám. 



RhizoidA" či kořenové v 1 á š e n í, jež jsou téže 

 morfologické hodnoty jako parafyllie a liší se od protonematu 

 pouze nei^řítomností chlorofyllu, jsou u Drepanoldadů, jak již 

 niožno z jich lokalit předpokládati, vlastně v5^ jímkou. Úplně 

 vyvinuty nacházejí se na listech Dřep. fluitans, kde často mů- 

 žeme je pozorovati v chomáčcích na špičce listové, na okraji 



