14 V. Josef Ambrož: 



lislii, ze že])ra vyrůstající, někdy i na basi listové. Zde bývají j 

 zl)arveny zpravidla hiiede. Hojněji vyskytují se ve špičkách 

 listových jich počátky, tak zvané rhizoidové iniciály. Tak jest : 

 tonui 11 Dřep. fluitans a Dřep. exanulatus. Rovněž vyriistají 

 rhizoidy na lodyžkách některých drnhii. To bývá v takovém 

 případě, kdy lodyžky dotýkají se sul)stratii, což bývá podnn'- 

 něiio vyschnutím vody (mimo ii x^olehavých forem Dřep. unci- ^ 

 natus) . Tak můžeme pozorovati n poléhav\'eh forem Drep.>\ 

 fluitans, Dřep. KneiffU a Dřep. uncinatus. Vznik rhizoidů i 

 takových vykládá se dotekovým jiodrážděním a slouží zde rhi- ' 

 zoidy k přidržování lodyžek k sid)strátn. Y dřívějším případě 

 jest jich úkolem přivádění potravy a vespolné spojování. , 

 Warnstorf ve své » Monografii Har'pidii<< upírá jim schopnost ^ 

 nepohlavního rozmnožování, ježto nenalezl žádného takového \ 

 případu, kde b)^ z nich se rostlinka vyvinovala. Byl-li dokázán 

 jich význam v této okolnosti u jiných mechů, u nichž vůbec 

 z každé části jest možný vznik nové rostlinky, proč by nebylo 

 to možno u DrepanoMadn, kde právě pro řídký výskyt sporo- 

 gonů jednotlivé druhy toliko na nepohlavní rozmnožování od- 

 kázány jsou. 



Květ y Drepanoldadv. jsou většinou dvoudomé. Jedno- 

 domý jest Dřep. revolvens, Dřep. 'uncinaťiis, Dřep. fhiiidus a 

 Dřep. subiner^us. Ye své morfologické podstatě jsou shodné 

 s květy ostatních mechů. Samčí kvítky vyrůstají obyčejně i 

 na lodyžkách, řidčeji na lodyžkách i větévkách. Tvaru jsou 

 pupeneovitého a vždy širší než samicí. Lístky obalné jsou 

 vejčité, náhle více méně zašj)ičatěné, celokrajné a většinou 

 bezžeberné, toliko vnější u Dřep. fluitans, Dřep. pyurpurascens 

 a uncinatus mají krátké žebro. Antheridií bývá nejméně > 

 ;"), nejvíce 12, po vyprázdnění l)ývají žluté neb zlatožluté. í 

 Parafysy jsou vždy v menším neb větším počtu přitom- i 

 né, většinou čiré. P e r i c h a e t i á 1 n í větévky mívají ve <[ 

 spí)dní části rhizoidy. Tyto má v malém počtu Dřep. Kneiffii, i' 

 Dřep. uncinatus, někdy též vyskytují se u Dřep. 8endtneri,h 

 Dřep. fluitans a Drej). exanidatus. Perichaetiální lístky bý- 

 vají vzpřínu>né, většinou rýhované, žebernaté, celokrajné nebi 

 zoubkované. Hladké jsou toliko u sknpiny yyExanulati«, slabě' 

 i-ýhované u Dre/). ii/terniedius. A r c h e g o n i e jsou stejné* 

 jako u ostatních mechů a také jsou doprovázeny parafysami. i 



