20 V. Josef Ambrož: 



rozdělení květů na rostlinkách užiti jako rozlišovacích znaků i 

 druhových, obzvláště nemáme-li jiných znaků rozhodujících. 

 Mimo to míváme zpravidla po ruce rostlinky nekvetoncí. 

 Z květních částí posloužiti nám mohou někdy obalné lístky 

 méně svým tvarem, hlavně jsou-li hladké či rýhované, opa- 

 třené žebrem či bezžeberné. Květy vlastní nejeví žádnýcli 

 rozdílů. 



Sporogon u Dreixmoldadů jest rozlišovacím znakem jío- ■ 

 družným, jednak protože se řídce vyvinuje, jednak že není í 

 zřejmých odchylných znaku mezi sporo,<-(ony u jednotlivycli 

 druhů. V řídkATh případecli un°ižeme použiti příčného rýho- 

 vání zubů obústí. Nedostatek jti-stenee jest tyiiický pro skří- 

 pinu y>Exaniilaii<.i. Velikost a tvar spor, rovněž jich zal)arveiií 

 jest zpravidla stejné. 



Z poznámek těchto vyplývá, že nejdůležitějším znakem i 

 rozlišovacím pro Drepunohlady jsou listy lodyžní a u těchto 

 opět nejkonstantnější jsou buňky křídehié. A^šak vždy nmsí- 

 me bráti ohled na všechny možné znaky, jicliž u kterého druha 

 můžeme upotrelůt-i, a navzájem je musíme kontrolovati. 



2. Klíč k určení jednotlivých českých druhů. 



Žebro zakrnělé nel) žádné ... V. skup. Scorpioidei. 

 Žebro vždy vj^ vinuto . 1. 



1. Křídehié buňky vždy přítomny n větším počtu . 2. 

 Křídehié buňky nevyvinut} neb pouze nepatrně . . . 



II. skup. liiíermedii. 



2. Mechy xerofiluí ITT. skup. Uucinati. 



Mechy hydro- a hygrofilní ;>. 



3. Perichaetiální lístky i-ýhované, listy lodyžní převážně 

 zoubkované, prstenec chybí . lY, skup. Exanulatí. 



Perichaetiální lístky hladké, listy lodyžní ceh)krajiié, 

 prstenec vyviuutý I. skup. Adunci. 



T. skup. Adunci. 



Ivřídelné huňky sahají až k žel)ru 



I. sjKH'. Dřep. Kuťiffii. 



