44 V, Josef Ambrož: 



Částech, na Špieberkách; ve střední a západní Evropě roz- 

 troušený, rovněž rozšířen v sever. Asii a Sever. Americe. 

 Stoupá z rovin až do Alp, výše než druh předchozí. Většinou 

 fruktifikuje. V Čechách sbírán dosud v močálech horských 

 poměrně nehojně. Nejvíce v Krkonoších (již Sendtner 1860), 

 v močálech pod skalami v Čertové zahrádce hojně (Vel.), 

 v rašelinách u Stubenbachu v Šumavě (Vel.), v Rudohoří 

 u Neudeku (Schff). 



Druh tento jest velice blízký předešlému, se kterým se 

 ve znacích morfologických i anatomických úplně shoduje. 

 Liší se od něho toliko jednodomostí. Poněvadž znak tento jest 

 systematické hodnoty nespolehlivé, pokládáme druh tento za 

 velice slabý, který jest třeba podřaditi Dřep. intei^medius. 

 Renauld naopak podřaďuje jako subspecies Dřep. interme- 

 dius k Dřep. revolvens. To nepokládáme za správné již z toho, 

 důvodu, že prvý jest daleko hojnější. 



i 



III. skupina Uncínati Klinggr. Leb. u. Laubm, West- 



u. Ospr. (1893). 



Syn.: Harpidia distineta Sanio Fragm. II., p. 23 (1888). 

 Sanionia (jako rod) Loeske Hedwigia 1907, p. 309. 

 Sanionia (jako skupina) Brotherus Pflanzenfamilien 1909, I. 

 T. Abt. 3., II. H., p. 1033. 



Toliko jeden druh. Rostlinky xero- a meso- 

 p h y t n í, ve výjimečných případech hygrophytní. Koberce 

 jsou zbarvené zpravidla žlutozeleně neb zele- 

 n ě, lodyžky obyčejně nižší a zpeřeně větevnaté. Centrální 

 svazek a sphagnoidní epidermis vyvinut}^ 

 Lodyžní listy silně jednostranně srpovitě 

 zahnuté a hluboce rýhované. Křídelné buňky 

 n e č e t n é, ale vždy hojnější než u předešlé skupiny. Jedno- 

 domé; prstenec vyvinutý. 



8. spec. Drepanocladus uncinatus (Hedw.) Warnst. Die 

 europ. Harp., Beih. zum Bot. Zentrabl. XIII. p. 417 (1903). 



Syn.: Hypnum uncinatuni Hedw. Descr. IV., p. 65, t. 25 (1797). 

 Hypnum aduncum Linne Herb., teste Schmp. a Lindb. 

 Leskea Deinboellii Sw. dle Lindb. 



