optræder saaledes. I Almindelighed ere Klippefladerne jo ru og 

 kløftede, og Tangranden har derfor sjældent et mere jævnt 

 Forløb , end som f. Ex. Fotografierne paa Tavle I vise det. 

 Spørgsmaalet er derfor: hvorledes skal man bestemme en saadan 

 Tangrands Forhold til et bestemt Fikspunkt? 



Dr. Hansen siger herom: «Ved anbringelser av vandstands- 

 mærkerne gik jeg frem på den mate , at jeg fra et sigtepunkt 

 nivellerte til den jernbolt, som blev sat ind, og dernæst til 

 tangranden over et noget større felt, idet den inddelte måle- 

 stang flyttedes småstykker bortover. Trods der utelukkende 

 blev valgt steder, hvor tanggrænsen for øiet syntes jevn og god, 

 viste nivellemanget dog stadig avvikelser på enkelte centimeter. 

 Nærmere end til et middeltal av disse nogenlunde stemmende 

 høider kan man neppe bestemme tangranden» M. 



Mig derimod forekom det, at den sikreste og nemmeste 

 Maade at fiksere Tangranden paa Klippefladen vilde være at 

 fotografere den^). Ved Hjælp af Klippens mange Revner og 

 øvrige let genkendelige Mærker, ville de senere Undersøgere, 

 med Fotografiet i Haanden, være i Stand til, indtil de mindste 

 Detailler, at kunne bedømme, om Tangranden i den mellem- 

 liggende Tid har flyttet sig^). Som ovenfor nævnt tror jeg 

 ikke, at Algologerne har nøjagtige Iagttagelser over, hvilket 

 Forhold Tangranden staar i til Middelvandstanden, ligesom jeg 

 heller ikke ved af, at der er anstillet Iagttagelser, om Tang- 

 randen holder sig konstant i samme Højde i flere paa hinanden 

 følgende Aar. For at komme til Klarhed over disse Spørgs- 

 maal tror jeg ikke, at der/gives en bekvemmere og nøjagtigere 

 Maade end gentagende at fotografere det samme Sted helst 



') I.e. p. 3. 



') Geologiska Foren, i Stockholms Forhl. Bd. 22 p. 477. 



^) Saaledes kunde jeg i 1900, med Dr. Reiisch's Fotografi fra 1890 i 

 Haanden, konstatere, at Tangranden ved Bosekop i Alten, i de mellem- 

 liggende 10 Aar, ikke væsentlig kan have forandret Niveau. Se Reusch: 

 Fra en Rejse i Finmarken. Norges geolog. Undersøgelse 1891 p. 108. 



