158 



altid værst i Foraarsmaanederne, inden denne udflytning endnu 

 har fundet Sted.« 



Andre Forfattere tillægger ligeledes Vejrliget Betydning for 

 blpidemiernes udvikling, saaledes: Hans Egede: ustadigt og 

 usundt Vejrlig (Septbr. 1727); Rudolph (1845—46): meget 

 fugtigt og ustadigt Vejr; Pfaff (1867 og 1872) og Gundelach 

 (1867): Kulde og Fugtighed; Prosch (1860): idelig Taage, 

 Sne og Regn om Sommeren og Efteraaret; Otto Jessen 

 (1872—73): det barske Vejr; Pfaff (1875), Aage Ibsen 

 (1882 — 1883) og Jacobsen (1885): pludselige Overgange i 

 Temperaturforholdene. Den tyske Mineralog Gie s ecke, der 

 berejste Grønland i Aarene 1806 — 13, skriver i Aaret 1811: 

 «80. und 31. December das Thermometer plötzhch wieder zu 

 -f- 19° und 21° fiel, welche schnelle Veränderung allgemein 

 Schnupfen und Husten verursachte.» Stender (1860 — 61) saa 

 særlig Epidemier opstaa, naar Atmosfæren indeholdt megen 

 Fugtighed. Schmedes (1878) saa en Epidemi indtræffe ved 

 mildere Vejr med kold Paalandsvind fra Isen og ledsaget af 

 stærk Taage. Lindemann (1883) saa Influenza-Epidemier op- 

 staa 2 Gange «knyttet til den for Landet ejendommelige varme 

 Landvind» (э: Føhnen fra NE.), i 1886 gik særdeles mildt og 

 trykkende Vejr i Forvejen med Vindstille og Regn. — David 

 C ranz (1752) angiver, at saadanne Sygdomme gerne udbryder 

 blandt Grønlænderne, naar det har været en kold Vinter og 

 stor Hungersnød. Lindemann (1884) mener, at uroligt Vejr 

 og ringe Forraad af Levnetsmidler disponerer til større Syge- 

 lighed. F. Block (1839) saa de katarrhalske Tilfælde ophøre 

 ved Kuldens Indtrædelse. 



1 Modsætning til disse Forfattere bemærker H. Kiær (1892), 

 at uheldige klimatiske Forhold (ualmindelig fugtigt Vejrlig med 

 stadige Regnskyl) aldeles ikke synes at have virket forværrende 

 ind paa de epidemiske Forhold. 



Prof. C. Lange mener, at Epidemiernes Oprindelse skyldes 

 ubekendte atmosfæriske Forhold. 



