168 



skal være blusset op ved Godthaab henad Oktober og derefter 

 have holdt sig der hele Vinteren igennem. 



I Marts 1900 skal der foruden ved Kolonien Julianehaab 

 ogsaa have hersket en lettere Forkølelses-Epidemi ved Arsuk og 

 Ivigtut. Men selv om nu ogsaa disse Epidemier havde en 

 fælles Oprindelse, skyldtes den samme Smittekilde, bliver Spørgs- 

 maalet stadig: Hvorledes opstaar Infektionen paa den først an- 

 grebne Plads, kan den opstaa i selve Landet, eller skal den 

 absolut importeres? 



Det vilde være af stor Interesse at faa nærmere Oplysnin- 

 ger om, hvorvidt Epidemier som de her nævnte ogsaa fore- 

 kommer paa saadanne afsides og vanskeligere tilgængelige Egne 

 af Grønland, der enten slet ikke eller kun sjældent har For- 

 bindelse med Omverdenen, saaledes Grønlands Østkyst og det 

 Parti af Vestkysten, der ligger TNord for det danske Grønland 

 (altsaa Egnen omkring Smiths- Sund og Kap York). Paa saa- 

 danne Pladser maatte det være lettere at konstatere Epidemier- 

 nes Afhængighed af Smittetilførsel med Skibsfarten. Der foreligger 

 imidlertid kun meget faa Meddelelser om Sygdomsforholdene i 

 disse Egne. 



Alt, hvad jeg har kunnet finde om epidemiske Brystaffek- 

 tioners Optræden paa saadanne Steder, indskrænker sig til 

 følgende spredte Meddelelser: 



W. A. Graah skriver (Side 128) i sin «Undersøgelses-Rejse 

 til Østkysten af Grønland» (1828—31) under Omtalen af Syg- 

 domsforholdene paa den sydlige Del af Grønlands Østkyst: «De 

 almindeligste Sygdomme ere Øjensvaghed, Brystsyge og Sting 

 . . .». «Sting» er den farligste Sygdom, den grasserer hyp- 

 pigen For- og Efteraar, og bortrykker mange, saavel Børn som 

 Voxne. Det er uden Tvivl en smitsom Forkølelsessygdom, for 

 hvilken de maaske tildels vilde være befriede, saafremt de om 

 Efteraaret passede at have deres Vinterboliger færdige, før 

 Vejrliget begyndte med Sne og Kulde, og saafremt de om For- 

 aaret ikke flyttede saa tidligt i Telt . . .». Graah havde selv 



