18 XI. J. N. Woldřich: 



THESA 1838) až podnes jsou předmětem bedlivého bádání odborníků, 

 dospěl G. DE MoRTiLLET nojdříve (1883) ku poněkud vážnějšímu třídění 

 útvaru diluvialního. 



Rozeznával jak známo, dle postupu výtvaru kamenných nástrojů 

 periodu eolithickou (předdiluvialní neb kénozoickou), v diluviu pe- 

 riodu předglacialní neb GielUnsJcou, periodu glacialní neb Moustérslcou, 

 periodu poglacialní SolutrésJcou a periodu poglacialní Magdalénskou, 

 po níž sledují v alluviu perioda neolithická (Robenhausenská) a pe- 

 rioda kovová. Mezi diluvium a alluvium, totiž mezi paléolith a neo- 

 lith kladl MoRTiLLET velkou mezeru (Hiatus) předpokládaje s jinými, 

 že člověk neolithický přistěhoval se do Evropy s celou jeho novou 

 kulturou nejspíše z Asie. 



Pokusil jsem se již r. 1886, 1887 a později o porovnání dilu- 

 vialních stanic českých, moravských, dolnorakouských a polských 

 s periodami francouzskými, ale proti Matu Mortilletovu jsem se roz- 

 hodně postavil, poukázav k některým přechodním vrstvám kulturním 

 hlavně z okolí Krakova a na inventář jeskyně Gudenusové v Dol. 

 Rakousích. 



Poměrně málo lebek člověčích, jichž diluvialní stáří zjištěno, ná- 

 leží veskrz dlouholebcům, někdy blížících se středolebcům (na př. sud- 

 slavický zlomek). V neolithu evropském převládají hlavně v západní 

 části též dlouholebci; v Německu objevují se dlouho- i středolebci, 

 v Prusku převládají krátkolebci, v Čechách dlouholebci, též v Uhrách; 

 v Polsku jsou skoro sami dlouholebci, též v Rusku, zde i v přechodní 

 době z diluvia do alluvia, jakož i v diluviu samém. Kde jsou tudíž 

 postupující stanice přistěhovavších se krátkolebců z Asie? Nikde v uve- 

 dených oblastí ch, a též na jihu jich není. 



Okolnosti tyto, jakož i ona, že skoro u všech zemí evropských 

 krátkolebectví rozšiřuje se dnes na úkor dlouholebectví, (v Cechách 

 pozvolna od neolithu až ku 12. století, kde dlouholebců jen 207o5 

 v 16. století 57o (J- Maťegka), a dnes jen několik procent); to vše 

 nutí nás k náhledu, že neolithští krátkolebci evropští vyvinuli se 

 v kontinentu tomto cestou fysiologického vývoje ze starých dlouho- 

 lebců tuzemských a že tělesná přeměna tato spojena byla s po- 

 nenáhlýni vývojem kultury neolithické z kultury paleolithické. Po- 

 stupu takovému svědčících stanic přechodních známo již dosti 

 v Evropě. Na okolnost, že člověk již ku konci diluvia nejen hájil 

 soba v stádách, nýbrž i započal nejspíše ochočovati divokou zvěř zde 

 žijící, poukázal jsem několikráte. Dobu neolithickou v Čechách po- 



