XVI. 



Gabbro od Malého Boru. 



Podává dr. Jindřich Ladislav Barvíř v Praze. 

 (Předloženo dne 17. dubna 1896.) 



Západně ode vsi Malého Boru, na levo od silnice jdoucí od Ho- 

 ^ raždovic na Hradešice, ale ještě před Hradešickým farním lesem vystu- 

 puje v poli nynějšího starosty pana Karla Maska podlouhlý kopeček 

 něco přes 4 m vysoký, výchoz to žíly kamenné, vyplňující puklinu 

 v žule nebo v rule. V těchto místech totiž někde rula a žula se 

 stýkají, ale styk jejich zakryt jest na povrchu ornicí. Kolem ko- 

 pečku jsou v ornici roztroušeny kusy žuly biotitické. 



Hornina žíly má měnlivé složení nerostné i nestejný sloh, ale- 

 všude původně obsahuje živce a bledě zelený diallagovitý pyroxen. 

 Obojí tyto součástky jsou arci často již zvětralé. Zejména diallagovitý 

 pyroxen bývá přeměněn na uralitický amfibol. 



1. Velká část horniny sestává podstatně ze zeleného uralitického 

 amfibolu se zbytky diallagu a bud! z kalných zrn plagioklasových, 

 či ze bělavých silně lesklých pseudomorfos po plagioklasech těch, kte- 

 réžto součástky skýtají sloh zrnitý o zrnech prům. asi V4 ^ž ^/^ cm 

 dlouhých. 



Uralitický amfibol má barvu místem tmavěji, místem světlej i 

 zelenou, někdy zdá se býti dosti kompaktním, ale většinou nejeví 

 takové jednolitosti zrn jako amfibol n. p. v dioritech, nýbrž bývá často 

 jemně vláknitý a promísen bledší a mdlejší hmotou diallago vitého 

 pyroxenu. Jest dobře patrno, že vyvinul se z pyroxenu toho druhotně 

 a že není původní součástkou horniny. Dává štěpné lupénky dle hra- 

 nolu snadno, a sice místem jehličkovitě složené, místem pak kompaktní, 

 vždy zřetelně pleochroické : 1 1 c sytě zelené s absorpcí větší, J_ c žlu- 

 tavě zelené, někdy nahnědle zelené s absorpcí menší. Úchylka směru 

 zhášení činí na těchto štěpných plochách hranolových c : c = 13° 

 až 16°. Některá zrna lze štípati také dle orthopinakoidu, což patrné 



Tř. mathematicko-parodovidecká 1896. 1 



