G XXIV. Čeněk Zahálka: 



iiitýcli vrstev útvaru křídového v Čechách, tu více — tam méně. 

 Větší množství zachovalých zvápnitělých kořínků od velice tenkých 

 až jako brk mocných, nalezl jsem však praním žlutnice od silnice 

 Mšenské u Nebužel. 



Ve žlutnici diluvialní, která pokrývá východní stráně Královská, 

 při cestě z Vidími do Chudoláz, shledal jsem následující. Žloutka po- 

 rostlá byla borovým lesem. Velmi příkrá cesta vozová vinula se hlu- 

 bokým úvozem ve žluté hlíně s diluvialními konchyliemi. V břehu 

 úvozu bylo viděti, kterak blinou prostupují kořínky pokryté vápennou 

 korou infiltrací povstalou, Postoupla-li infiltrace hloubš do vnitra ko- 

 řínků, byly tyto již odumřelé. Místy byly zlomky kořínků úplně zváp- 

 nitělých. Tloušťka zvápnitělých kořínků byla rozmanitá; několik mili- 

 metrů až 1 C7n. Podobné úkazy spatřil jsem později ve žlutnici při 

 cestě ze Štampachu do Vysoké, kde les již málo je zachován a rovněž 

 na Nebuželi, kde více lesa nestává. Vápenec těchto kořínků byl pevný 

 bělavý neb zažloutlý. Na některém kořínku zcela zvápnitělém nalez- 

 neme větší množství sraženého vápence, zvláště tam, kde vedlejší ko- 

 řínek z něho odbočuje; tu má již vápenec sražený podobu cicvárku 

 o velikosti hrášku. Na jeho povrchu vidíme již četné praskliny, ale 

 jemné. Kde je cicvárek o něco větší (starší) na kořínku zvápnitělém, 

 tam má již i uvnitř praskliny. 



Tam, kde zvápnitělý kořínek větším množstvím vápence byl 

 obalen, tam ztrácel již svou podobu a stává se podlouhlým cicvárem, 

 a na tom počínají se již praskliny na povrchu i uvnitř objevovati. 

 Tam, kde se zachovaly na zvápnitělém kořínku též kousky vedlejších 

 kořínků zvápnitělých, tam má utvořený cicvár výběžky špičaté nebo 

 tupé, často jemnou dírkou zakončené. Na jmenovaných místech na- 

 lezl jsem přechody zvápnitělých kořínků do všech možných tvarův 

 cicvárových. „Neurčitelná tělíska vápnitá v podobě válečků jako brk 

 mocných, po délce rýhovaných", jež uvedl jsem r. 1885^^) z diluvial- 

 ního slinitého jílu spolu s cicváry u Libochovic, nejsou nic jiného, 

 nežli zvápnitělé větévky neb kořínky rostlin. 



Z nálezů popsaných vychází tedy na jevo, že cicváry v dilu- 

 viální Míně Polomených Hor vmihají tím, ze voda dešťová, prosaJcujíc 

 žlutnici bohatou vápencem, stane se vápnitou a stékajíc po Jcořenech 

 rostlin, inh-ustuje vápenec na těchto taJc dlouho, až zvápenatí celý ho- 

 říneJc. Na zvápnitělém JcořínJcu sráží se však vápenec dále a tím vzni- 

 kají cicváry. Rozumí se samo sebou, že když zvápnitělý kořínek vězí 



'■') Zprávy spolku geologického, str. 54. 



