Studie o Isopodech. 5 



roztažiteliiý a vlastními propagačními svaly opatřený. Také břišní 

 integument je v této době měkký a neklade průchodu vajíček ústím 

 vejcovodu do zárodečného vaku žádného odporu. 



ScHÓBL má za to — a také Friedrich (1. c.) po něm to opa- 

 kuje — že vajíčka neprocházejí vejcovodem, nýbrž dostanou se z tohoto 

 ven do dutiny tělní a z té řízeny zvláštními lištnami skrze nově se 

 vytvořivší štěrbiny intersegmentalní do zárodečného vaku. Také při- 

 dává se k těmto údajům Rosekstadt.^) Leichmann uvádí proti tomuto 

 výkladu dobré námitky. Krvácení zvířete při kladení vajíček především. 

 Ekonomie těla zvířete nesrovnává se vůbec s takovým způsobem kla- 

 dení vajíček. Dále třeba povážiti, že na břišní straně Oniscodeů táhne 

 se poměrně široký pás centrálního nervstva, z toho vycházejí v každém 

 segmentu tři páry hojně se rozvětvujících nervů periferických a ko- 

 nečně je tu množství svalů podélných i šikmých, takže ve skutečnosti 

 pro štěrbiny, jimiž by vajíčka prošla, není místa. Lištny chitinové, 

 ScHóBLEM uváděné, slouží upevňování svalů a nemají bezpochyby s kla- 

 dením vajíček co činiti. Solidní chitinový výčněl uzavírající oviduct 

 tvoří se až po položení vajíček. Není tedy překážky, proč by vajíčka 

 nemohla projíti oviductem, jak to dokázáno pro Asella a Sphaeromu. 

 Mně se bohužel nepodařilo přímo kladení vajíček pozorovati. Celý 

 akt trvá dvě tři minuty a snadno uniká pozorovateli. Ale také se mi 

 nepodařilo u samiček právě vajíčka položivších konstatovati zmíněné 

 ScHóBLovT lištny ani štěrbiny. 



Dosavadní líčení podal jsem na základě pozorování konaných 

 na Porcellionu a Platyarthru. Poněkud rozdílné nalézáme poměry 

 u Ligidia. Oviduct také zde tvoří rouru ústící na pátém segmentu, 

 ale uprostřed je silně nadmutý v kulovitou dutinu, silně svalnatou 

 (tab. I. obr. 8.), Tyloženou žlaznatým epithelem. Konečná část oviductu 

 vyložena je tenkou cuticulou. Ale po chitinovém útvaru, jenž u Onis- 

 cineí funguje jako receptaculum seminis, není tu stopy. Zajímavé je 

 také, že tu scházejí veliké žlaznaté buňky tvořící u Porcelliona dvě 

 řady na oviductu. Výklad kulovité rozšířeniny uprostřed oviductu ihned 

 vysvitne, vzpomeneme-li poměrů, jak je Leichmann vylíčil pro Sphae- 

 romu a Asella. Také zde oviduct uprostřed naduřuje v rozšířeninu, 

 ve které po oplození shledáváme spermata. Rozšířenina tato funguje 

 zde tedy jako receptaculum seminis. Tímtéž způsobem vyložíme vý- 

 znam rozšířeniny oviductu u Ligidia. 



*) RosENSTADT I BeitrágG zur Kenntniss der Organisation vou Asellus aqua- 

 ticus und verwandtei" Isopoden. Biol. Centrabl. 8. 



