XO XXV. Boliumil Němec: 



Dále podávám na dřevorytu 2. a 3. obraz poměrů u Asella, 

 kdy vajíčka jsou právě před oplozením. Na rozhraní vajíček pozoru- 

 jeme sice zaškrcený epitliel vaječníkový, ale okolnost tu vysvětlíme 

 si velikým napjetím, které působí množství dospělých vajíček. Epithel 

 neobrací se do vnitř vaječníku, aby obdával úplně vajíčka ve způsobu 

 foUikulů. Ony pojivové laraelly, jež obdávaly vajíčka, jsou tu přítomny 

 jen v nepatrných zbytcích (x). U dospělých vajíček tedy septa poji- 

 vová, simulující follikuly a ve spojení s pravým epithelem ovarialním 

 jako follikuly fungující hynou. Podle názoru Leichmaiswova museli 

 bychom míti za to, že celý foUikul kol vajíčka zachází, tedy i partie 

 sousedící s membránou basalis. Tomu odporuje však faktum, že po 

 položení vajíček dutina ovarialní vyložena je skutečným epithelem, 

 jak jsem nalezl u Porcelliona. 



Samčí orgány pohlavní Oniscodeů známy jsou co do vnějšího 

 tvaru svého s dostatek ze prací autorů starších (Brandt, Lereboullet), 

 v novější době dotýká se jich Weber ve své práci o Trichoniscidech 

 (I. 47) a v citovaných již pracích Friedrich i Valette. Mně zbývá 

 zde jen některých histologických detaillů se dotknouti. 



Varlata vyvinuta jsou jak známo ve způsobe tří na filamentech 

 zavěšených pozvolna se rozšiřujících trubic, jež vcházejí do roz- 

 šířené žlaznaté vesiculy seminalis (obr. 17, Vs). Sphincterovitý okružný 

 sval (obr. 17, Sp) uzavírá vesiculu, u pohlavně dospělých samečků 

 vždy spermaty naplněnou, oproti dlouhému ponenáhlu se zužujícímu 

 vas deferens, které také jako ductus ejaculatorius funguje. U forem 

 pigmentovaných také tyto části (ves. seminalis a vas deferens) po- 

 kryty jsou hojně černým pigmentem suspendovaným v pojivovém 

 obalu obou orgánů. Vedle toho dají se na vas deferens pozorovati silně 

 lesklé homogenní pruhy, které bezpochyby představují svaly (hladké). 

 Distalní část spermaduktů, které se těsně k sobě přikládají, dříve 

 než ústí do prvního páru kopulačních přívěsků, kryta je již chitinem 

 (obr. 18, ch) a epithel, který je tu složen z malých buněk, jeví opět 

 silně žlaznatý charakter (obr, 18, liy). Malými lalůčky ční do lumina, 

 plasma je jemně zrnitá a jádra v nestejné výšce epithelu vložená, 

 intensivně a skoro diftusně se barví. 



Distalní, konečná část spermaductů je nepárová a očividně od- 

 povídá penisu, jak je ku příkladu vyvinut u Asella. Je to prostá 

 vychlípenina břišního integumentu, kterou probíhají vasa deferentia 

 nespojená až ke konci a tu ústí ven naproti rýze v prvním páru ko- 

 pulačních přívěsků. Rýha ta vede do kanálku, jímž sperma převádí 

 se na druhý pár kopulačních přívěsků, které, jak Sohóbl dokázal, 



