Studie o Isopodech. H 



fungují jako penis. Podrobný popis a výklad podává ve své práci 

 Friedrich. 



Zmínil jsem se již, že vlastní hruškovitá varlata zavěšena jsou 

 na pojivových [Gerstackbr ^) nesprávně považuje je za svalové] íila- 

 mentech. Odpovídají obyčejným vláknům suspensorialním u Arthro- 

 podů známým, jako obdobné útvary na vaječníku. Na těchto vláknech 

 vyskytují se však podivuhodné, kulovité, laločnaté nebo vakovité 

 přívěsky (obr. 13, 15, 16, 17) velmi zvláštní struktury, které již ně- 

 kolikerému výkladu zavdaly podnět (podobné, však mnohem menší 

 přívěsky pozoroval jsem na íilamentech vaječníkovýcliK 



Jich tvar, jak již Lereboullet '*) uvádá, silně varíruje; on po- 

 važuje je za místo, kde vznikají spermatocyty, tedy za vlastní varlata. 

 Proti tomu správně uvádí Friedrich, že orgány ty úplně postrádají 

 kommunikace s následující částí pohlavního apparátu (opravdovým 

 varletem), jak také pohled na můj obrázek 13. a 15. dosvědčuje. 

 Letdig ^°) má za to, že se v nich tvoří kulovitá spermata, což také 

 není pravda. Neboť útvary ty vůbec nemají vývodů a tvoření se 

 spermat v nich nemělo by významu. Další různé výklady těchto pří- 

 věsků uvádí Friedrich; sám považuje je za ovaria, ovšem rudimen- 

 terní a na každé straně ve tři oddíly s varlaty spojené se rozdělivší. 

 Zove je pseudovariemi. 



Mater ukázal u Cymothoí, jak vypadají u hermafroditických 

 Isopodů a kde leží ovaria. Leichmann ukázal u Sphaeromy, kde leží 

 a jaký tvar mají rudimenterní ovaria. Už proto nemohou pseudovaria 

 býti rudimenterními ovariemi, poněvadž leží ve íilamentu suspensori- 

 alním nad varlaty, kdežto pravé zbytky, po případě základy ovarií 

 leží po straně vesicul jako malý přívěsek tvaru dospělých ovarií. Já 

 považuju pseudovaria — jako buňky v suspensoriích ovarií — za 

 nespotřebovaný materiál mesodermalní , z něhož vůbec gonady se 

 tvořily. 



Podivuhodná je histologická struktura t. zv. pseudovarií, právě 

 popsaných. U mladších individuí vyplněna jsou velikými buňkami 

 s ohromnými silně se barvícími jádry, obyčejně kulovitými. Tak je 

 také Friedrich pozoroval. Brzo však počne se chromatin (obr. 16) 

 pořádati ve vlákna a celé jádro nabývá více méně laločnaté formy. 

 Jádro pak nabude tvaru svinutého tlustého vlákna (obr. 17. x, x.J, 



8) Gerstackek: Artliropoda v Bronn: Klassen und Ordn. d. Thierr. 

 ^) Lekeboullet: Mémoire sur les Cnistacés de la íamilie des Cloportides 

 etc. 1853. 



^*) F. Leydig: Lehi-biicli der Histologie. 



