Studie o Isopodech. 23 



v síťovitém pojivu, potaženy jsouce reticularně uspořádanými malými 

 kuličkami černého pigmentu (pi). Na průřezu jeví buňky excreční tvar 

 ovální nebo hruškovitý. Uprostřed spočívá veliké jádro, zřídka kulaté 

 (obr. 51). obyčejněji stlačené (obr. 35) a málo rozvětvené (obr. 34, 

 a, h, c, d). V největším počtu případů je až v lístek stlačeno, kýlna- 

 tými výběžky opatřeno. Uvnitř na periferii nalézáme nepatrné uzlíčky 

 jaderného sítiva, mezi nimi kulaté partie diffusně zbarveného chroma- 

 tinu (obr. 34, chr). Ostatně je buňka vyplněna močovými konkrecemi. 

 Ty. skládají se z různě velikých kulatých zrníček, jež zhusta jeví cen- 

 trální particuli s několika obaly a radiální proužkování (obr. 34, u). 

 Plasmy je mezi těmito zrníčky velice málo, podaří-li se nám uráty 

 odstraniti, jeví se jako jemný nádech slabě zrnitý a síťkovaný. 



Překvapující je okolnost, že buňky Zenkerova orgánu, ač jsou 

 úplně vyplněny anorganickými konkrecemi, mají přece zachované jádro 

 a jsou tedy buňkami živými. Nejedná se tu o mechanické ukládání se 

 urátů, nýbrž o aktivní působení zvláštních excrečních buněk původu 

 pojivového. Zdá se vůbec, že u Arthropodů t. zv. tukové těleso úplně 

 může na se vzíti funkci excrečního orgánu. U Amphipodů ovšem máme 

 ještě t. z v. urinarie a u Tracheatů malpighické žlázy, jež fungují ex- 

 crečně. Bezpochyby však fungují obojí organy chemicky různě. Pů- 

 vodně patří excreční funkce u Arthropodů mesoblastu. Tak u Peripata 

 a většiny korýšů. K segmentalním organům připojuje se pak pojivo, 

 tukové těleso. Konečně však dosavadní mesoblastový materiál vůbec 

 nestačí a objevují se malpighické žlázy, původu vlastně ectodermal- 

 ního. Čím více mizí charaktery původních Articulat, tím více dege- 

 nerují excreční orgány segmentalní, přecházejí na indifferentní dosud 

 pojivový materiál a konečně na speciellně organisovanou část ectoder- 

 malní partie zažívací roury, původně v excreci vůbec' nezúčastněnou. 



Z našich Oniscodeů jen ještě u Trichonisca ob jevuje se homo- 

 logon Zenkerova orgánu. Weber ve svém pojednání o Trichoniscidech 

 podal jeho popis. Zde však setkáváme se pouze s normálními buň- 

 kami pericardialního pojiva ve funkci excrečních orgánů. Oněch 

 obrovských buněk Asella tu nenalézáme. 



Nově adaptací získané orgány Oniscodeů, které za excreční po- 

 važuji, jsou tři páry žláz na rozhraní segmentů pátého, šestého a 

 sedmého. Tvar i velikost orgánů těchto varíruje velice podle rodů 

 i druhů Oniscodeů. U Ligidia vůbec jsem orgánů těch nenalezl, po- 

 dobně jako u Asella. 



U Oniscineí nalézáme na podélných řezech (Porcellio dřevoryt 

 č. 7) v segmentu čtvrtém a pátém velký zahnutý vak (gl 5), který 



