32 XXV. Bohumil Němec: 



Dělící se jádro oproti vedlejšímu značně je větší, jeví chromatin 

 v distinktnější tyčinky uspořádaný a intensivněji se barví. Jádro jest 

 slabě zaškrceno, uprostřed je rozděleno jemnou, poněkud silněji než 

 ostatní obsah jádra se barvící destičkou. Zdá se mi, že vznikají ta- 

 kové destičky uvnitř jádra samého, ne ze zaškrceniny z vnějšku po- 

 stupující. Měli bychom tu tedy obdobu onoho způsobu dělení, jež na- 

 zval O. v. Rath „Kernplattentheilung". 



Ani v tomto případu nejedná se o normální buňky schopné re- 

 generace neb anaplasie. Epithel vaječníku vůbec má funkci mezi ji- 

 ným výživnou, zde pak zvláště vzal na se úkol fagocytů. Po rozru- 

 šení a ztrávení materiálu výživného z degenerují cích vajíček buhky ty 

 bezpochyby hynou. Jsou to opět buňky specialisované, s určitým po- 

 sláním. 



Několika slovy zmíním se ještě o amitotickém dělení v hepato- 

 pankreatických vacích Oniscodeův, Přímé dělení jest tu velice hojné 

 a právě na něm stanovil v. Ratii svou „Kernplattentheilung". Proti 

 Frenzelovi íiprávně tvrdí, že se zde nejedná ani o faktickou regene- 

 raci, ani o přísné, ideálně pravidelné dělení, jak je chtěl Frekzel ve 

 své „Nucleolartheilung" viděti. Opravdová regenerace děje se posu- 

 nováním se v zadu na slepém konci mitoticky vzniklých buněk do 

 předu, kdežto většina amitoticky vzniklých jader odchází se secretem 

 jaderným, ztrácejíc v něm svou existenci. Pochod degenerační těchto 

 jader vypadávajících s celým obalem tukových kuliček do lumina 

 vaků mohl jsem ve všech faších sledovati. Celý pochod upomíná na 

 ISTussBAUMovo a Platnerovo ^^) líčení excreční činnosti jader, ač jest 

 primitivnější. 



Pro svou osobu nepochybuji o správnosti Zieglerových a v. Ea- 

 THovÝcH thesí, týkajících se významu přímého dělení se jader. Shle- 

 dáváme je pouze u buněk vzavších na se speciellní nějaký úkon, 

 zvláště u buněk žlaznatých a výživných. Zde celé jádro i s plasmou 

 je obdávající může se někdy přeměniti v secret samotný a zahynouti. 

 Dříve však byla jádra přímým dělením vytvořila potomstvo, jemuž 

 stejný úkol i osud kyne. Část buňky bere secrecí za své. Buíúíy ty 

 nikdy již nedělí se mitoticky a ztrácejí po jednom dělení amitotickém 

 vůbec schopnost karyokinese. Že tomu tak, dokazuje přesvědčivě 

 PREussE-ho líčení oviductu Hemipter. 



") Platner: Bcitrago zur Konutiiis der Zelle nud ilirer Theilungsersclici- 

 nungen. Arch. f. mikr. Anat. Bd. XXXIII. 



