studie z osteologíe Lacertid. 5 



jamky uebo brbolky známe i z lebek jiných obratlovcův, aniž tam 

 o nějaké „kůře vápenné" mluviti třeba. 



Lebka j. ž. jako ještěrek vůbec jest v úpravě své dosti složitá 

 Parker dobře dí: „This skuli of the adult Lizard is a very com- 

 pound piece of architecture ..." 



Nejdůležitější částí vlastního crania a všech kostí endo- 

 c hondraluích, jež tu popíšeme nejprve, jest záhlaví, schránka 

 mozku a lístrojí sluchového. Kolem otvoru míchového {foramen 

 magnum, obr. 1. /m) rozložena jsou ocďpitalia. Základní kosť týlní 

 (occipttale basilare, hasi-occipitcd Parker, obr. 2. ob.) jest povrchu 

 nerovného a má pod postranními hrboly po otvoru pro nerv 9, a 10. 

 páru (IX., X.; za nimi otvor pro nerv 12. páru, viditelný na řezech 

 — viz příslušné obrazce u Par ker a), na předu jest spojena se zá- 

 kladní kostí klínovou (obr. 2. bs) švem zejména u mladších zvířat 

 zřetelným, v němžto zříti nezřídka ještě (na našem obrazci) stopy za- 

 růstající fontanelly („posterior basicranial fontanelle" Parker). Po 

 obou stranách pojí se k základní kosti týlní neveliké kosti týlní po- 

 stranní [occipitalia lateralia, exoccipital, obr. 2. oZ), s nimiž jsou ještě 

 v právo a v levo srostlá opisthotica (obr. 2. op) ve příčné trámce 

 (processus parotici Huxley), jež činí zadní hranici lebky. Že by 

 bylo epioticum splynulé s postranními kostmi týlními a opisthoticum 

 s kostí týlní hořejší (occipitale superius, supra-occipital), jak tvrdí 

 Wiedersheim^), pravda není. Toto occipitale superius (obr. 1. os) 

 leží nad otvorem pro míchu, přímo pod kostí temenní a tedy jen 

 ono srůstá — a to velmi záhy — s těmi kostmi schránky sluchové, 

 jež epiotica zoveme (obr. 1. ep). Násadce ze chrustavky na hořejší 

 kosti týlní (viz Leydig: Taf. III. 33., d) u svých exemplárů j. ž. 

 jsem nenalezl. Na základních kostech týlních upevněna kloubní plocha 

 pro spojení lebky s páteří (condylus, obr. 1. — 3. c), v níž mimo část 

 té kosti vězí v právo a v levo i dílce kostí týlních postranních ; že by 

 jen u mladé j. ž. byl condylus trojdílný (Leydig), není správno; po- 

 zorujemeť to i u mláďat jiných ještěrek, ba ještěrů vůbec. 



Kromě epiotica a opisthotica, o nichž byla již zmínka, náleží 

 ku pevné schránce vnitřního ucha ještě prooticum (obr. 2., 3. po; 

 u Leydig a petrosum), chránící jeho přední partie. Na předním 

 okraji jeho jest otvor pro nerv 5. páru (obr. 3. F); mezi oběma 

 kostmi těmito jest nahoře (pod kostí temenní) veliká fontanella, jako 



O Dr. R. Wiedersheim : Lehrbuch der vergl. Anatomie der Wirbelthiere. 

 2. Aufl. Jena 1886. 



