g VIL František Bayei- 



tenké lístky v zadu (u pal) vykrojené a uprostřed ve špičatý zoubek 

 prodloužené, jichž vnitřní okraje poněkud vzhůru jsou ohnuty; na 

 přední části bývají uprostřed přikryty podlouhlým, sploštělým, v zadu 

 zaokrouhleným lupénkem ze tvrdého vaziva. V předu stýká se vomer 

 s kostí mezičelistní {imx)^ po straně s čelistí hořejší {mx). Kromě 

 kostí posud popsaných jest zpodina lebky všecka blanitá. 



Na svrchní straně lebky (obr. 1.) náleží ku kostem perichondrál- 

 ním ^) lichá kost temenní (parietale, pa), u j. ž. čtyřhranná, se dvěma 

 zadními výběžky dolů ke kostem periotickým skloněnými; uprostřed 

 má nízkou vyvýšeninu, v jejížto středu leží otvor temenní (foramen 

 parietale, fo), u j. ž. dosti veliký, jejž Parker trefně zove „old fa- 

 miliar fontanelle." Za ním u všech ještěrek jest na kosti temenní 

 nízký nádor podoby trojce. J. z. a j. ob. mají pravou i levou plochu 

 kosti temenní (ležící po obou stranách hrbolu s fo) rozdělenu sagit- 

 talním švem ve dvě části; vnitřní jest vlastní parietale (Leydig), 

 vnější vedle Parker a pteroticum (viz u něho PÍ. 42. IV.). Toho 

 jsem ni na jedné lebce j. ž. nenalezl; parietale má tu sice rýhy po 

 cévách, ale žádného švu. Podlé zadních výběžků kosti temenní leží 

 na každé straně lebky dvé nepatrných, úzkých kostí nadskráňových 

 {supratemporale 1. a supratemporale 2,, first and second supratemporal 

 Parker, temporale Leydig; obr. 1., 3. st a sť)', co Hoffmann 

 zove supratemporale, jest naše supratemporale 2., a jeho squamosum 

 (viz na př. u něho Taf. LXVIII. 5.) není než supratemporale 1., jehož 

 basis s kostí čtvercovou (na našem obr. 3. st a q) hraničí. Neprávem 

 je (t. j. Hoffmannovo squamosum) tedy Leydig zove „quadrato- 

 jugale" — to ještěrům (kromě Hatterie) schází a kost jařmová se 

 čtvercovou (obr. 3. j a q) spojeny jen ligamentem. Vlastní nepatrné 

 squamosum leží mezi oběma kostmi nadskráňovými a kostí čtvercovou 

 (viz u Parker a pohledy na lebky ještěrek se strany). 



Před kostí temenní viděti na lebce ]. ž. (obr. 1.) vždycky dvé 

 kostí čelních (frontalia, f) uprostřed, jak na nejednom exempláru 

 jsem se přesvědčil, švem spolu spojených. Nesprávný výrok Hoff- 

 mannův o jediné kosti čelní u rodu ještěrek (Lacerta) vůbec měl 

 asi původ v nedokonalých obrazcích (na př. L e y d i g o v ý c h, ač tento 

 o dvou kostech čelních u našich ještěrek mluví). V předu jsou fron- 

 talia málo, v zadu již více rozšířena, a tu právě u j. ž. měrou da- 



*) Parker k nim počítá i tu čásť kosti týlní, v níž někteří occipitale su- 

 perius (obr. 1. os) hledají; jeho „supra occipital" (PÍ. 42. IV.) jest kost krycí, ač 

 také chrustavce pod ní ležící (PÍ. 43. VII.) totéž jméno dává. 



