20 VIL František Bayer 



článek, z části ve drápu vězící, má distalní konec prostě zašpi- 

 čatělý. 



Praehallux zmizel u ještěrek beze stopy. 



VI. 



Opakujmež teď stručnými slovy, kterými opravdu podstatněj- 

 šími znaky v kostře se j. ž. liší od j. ob. nebo j. z. 



L. viv. nemá na rozdíl od těchto dvou druhů na lebce ve 

 zpodní vrstvě škáry zvláštních ossiíikací ; lebka jest zejména v předu 

 štíhlejší a špičatější; supraorbitalií jest vždy řada jediná (po 4 na 

 každé straně), u j. ob. (po 9) i j. z. řada dvojitá a L. vir. má jediná 

 na skráních skupinu kostěných destiček, columellu z části zakrýva- 

 jících. Frontalia jsou v předu užší, ale za to v zadu více rozšířena, 

 než u j. z. nebo j. ob. ; parietale není u j. ž. po stranách rozděleno 

 švy ve prostřední parietale vlastní a v pobočná pterotica, jako u obou 

 druhův ostatních. Quadratum má j. ž. užší, epipteiygoid uprostřed 

 poněkud ztlustlý, j. ob. naopak tam nejštíhlejší, j. z. poněkud do 

 předu prohnutý. Útlá kost křídlová nemá u j. ž. ted již zubů 

 patrových, jež oběma druhům ostatním nescházejí nikdy. V pánvi 

 má j. z. výčnělek chrupavky v symfysi kostí sedacích daleko do předu 

 prodloužený, j. ž. a j. ob. mají na témž místě jen hrbol nepatrný. 

 Toť asi všecky důležitější momenty; všecky ostatní rozdíly ani té 

 váhy nemají. Za to na př. úpravou veledůležitých partií, celého zá- 

 hlaví, endocrania, obratlů, kruhu lopatkového, pánve, carpu a tarsu 

 neliší se j. ž. od j. ob. nebo j. z. tou měrou, aby to zde vytčeno 

 býti musilo. 



A z toho dovozujeme, že nebylo nikterak odůvodněno, j. ž. od- 

 děliti od ostatních našich ještěrek (Lacerta L.) a na nový ji povýšiti 

 rod (Zootoca Wagi.). Učinil-li tak Wagler pro nedostatek zubů 

 patrových a úpravu štítků v kůži na skráních, pak možná namítnouti, 

 že i j. ž. výjimkou (ač velice vzácnou) na patře zuby mívá a že 

 rozdíly v úpravě štítků na hlavě j. ž. a j. ob. jsou téže váhy, jako 

 rozdíly mezi j. ob. a j. z., že jsou to zkrátka rozdíly nanejvýše dru- 

 hové, ale nikdy rodové. 



I kostra j. ž. tomu svědčí, že ji jako dobrý druh {Lacerta vivi- 

 yara Jacq.) k rodu Lacerta počítati dlužno ; chtěl-li by kdo stanoviti 

 pro ni nový rod, musil by učiniti tak nejen pro jižní ještěrku pestrou 

 (L. muralis Laur.), ale rovným právem i pro naši j. z. atd., tak 

 že by posléze rodu ještěrek nezbyl jen druh jediný : Lac. agilis L. 



