4 VIII. A. Mrázek 



nisované formy obou těchto jmenovaných čeledí bez výminky na moře 

 jsou omezeny. Že vzhledem k těmto faktům ony druhy rodu Cyclops, 

 jichž okončiny lépe vyvinuty jsou, za původnější třeba pokládati, jest 

 samozřejmé. Pěkný doklad k tomu poskytuje srovnání samců rodu 

 Cyclops, jež u všech druhů ITčlenná přední tykadla mají, ačkoliv 

 zde taková úplná členitost fysiologicky nikterak nutnou se nejeví, 

 ježto ohýbání tykadel těchto vždy jen pomocí dvou zvláštních kloubů 

 se děje, kdežto ostatní články téměř nehybněji mezi sebou jsou spo- 

 jeny než u samic. Že však u samců v této příčině panují skutečně 

 původnější poměry a že nejedná se tedy zde o pokračující vývoj, 

 ukazuje nejlépe sledování vývoje abdominu u samic, kdež počet 

 článků téhož jakož i rudiment okončiny abdominalní teprve druhotně 

 a to poměrně pozdě bývají redukovány. 



Přední tykadla kohsají značně, pokud se počtu jich článků 

 týče. Nalézáme tykadla 6 — ITčlenná, u některých forem však nalé- 

 záme ještě další dělení buď úplně provedeno (C. vemalis Fisch., 

 avšak jen u menšiny exemplárů) aneb pouze jen naznačeno (ku př- 

 též C. bisetosus Rbg.), takže mají formy ty tykadla zřetelně neb ne- 

 zřetelně ISčlánková. Že však všechna tato tykadla na jeden společný 

 typ uvésti se dají, nepotřebujeme zde šíře vykládati, ježto to již 

 dostatečně od jiných badatelů dokázáno bylo. Budiž zde poukázáno 

 toliko k jedné okolnosti, jež snad bude s to, vyvrátiti poslední po- 

 chyby, jež by ještě mohly zbývati o správnosti výše uvedených ná- 

 zorů. Mohlo by býti namítnuto, jakož se i stalo, že redukce počtu 

 článků tykadel předních na schopnost pohybu dotyčného zvířete 

 škodlivě působiti musí. Naproti tomu mohu prostě ukázati na druhy 

 Cyclopů, jež za nejlepší plavce považovati musíme, buď že již velmi 

 vytrvale a téměř neustále plují, buď že silně tekoucí vody se zálibou 

 vyhledávají, aniž by ovšem při tom na dně se zdržovali, jež však 

 nicméně jen máločlánková tykadla vykazují (C prasinus F., serrulatus 

 F.). Ovšem ale jsou tykadla obou těchto forem velmi štíhlá a dlouhá, 

 jakož vůbec délka předních antenň (nikoliv ale spolu počet článků 

 těchže) jest patrně přizpůsobena vždy způsobu života dotyčné specie. 

 U všech druhů, u nichž zřejmou náklonnost ku pohybování se ve 

 volné vodě shledáváme (ku př. C. alhidus Jůr., fuscus Jur., gracilis 

 Lilj., oitlonoides S.), nalézáme tykadla rozhodně delší a tenčí než 

 u forem takových, jež většinou jen blíž dna neb na dně se pohybují 

 a odtud jen příležitostně ku hladině vodní a do volných prostor 

 vodních vystupují (ku př. C. viridis Jur., diaphanus F., phaleratus 

 Koch etc). Počet článků sám při tom vůbec nerozhoduje, jakož 



