Příspěvky k poznání sladkovodních Copepodů. IX 



vypadají formy tyto sobě na prvý pohled tak podobny, že ku př. 

 Epadophanes Itichardi Mráz. velmi snadno s rodem Phyllognathopus 

 mohl by býti zaměněn, nikdy však ne s nějakým druhem rodu Cantho- 

 camptus^ a přece poučuje Ucás zevrubnější náhled do organisace 

 okončin, zvláště kusadel, že tato forma rodu Canthocamptus daleko 

 blíže stojí než rodu Phyllognathopus, jenž do jiné podčeledi patří. 

 Zevní podoba nedokazuje právě ničeho. Mohli bychom k. př. právě 

 tak dobře C. gracilis Lillj. jako přechod ku Calanidům označovati, 

 ježto má velmi dlouhá a něžná tykadla a krátkou rozevřenou furku, 

 jejíž krátké hustě zpeřené štětiny značně na poměry, jakéž nalézáme 

 k. př. u rodu Diaptomus, upomíuají. Avšak to jest jen druhotný zjev, 

 jenž snadně tím se dá vysvětliti, že se zde o dobrého a vytrvalého 

 plavce jedná. Právě tak byl Herrickem jeho C. fiuviatilis (=: dle 

 Herricka druhu C. magnoctavus Cragin) [C. magnoctamis Brady jest 

 zcela určitě identický s C. prasinus Fisch.], podle předních tykadel 

 s Diaptomem srovnáván. 



Nyní přicházíme konečně k přirozenému seřadění druhů Cyclopů, 

 jak si je my představujeme. Co však máme za druh u Copepodů 

 považovati ? Mnohému bude se zdáti otázka tato podivnou, jest však 

 nevyhnutelná. Nejedná se však zde o otázku, kde končí a počíná 

 varieta i nezajímají nás ukvapené a pochybené názory Vosselerovy, 

 jenž sám jen několik málo forem pozoroval a přece od jiných autorů 

 popsané formy, anižby originální exempláry byl viděl, za prosté 

 variety neb descendenty těchto několika forem považoval ^), nýbrž 



srovnati se značnou průsvitností forem studničných a to i takových, u nichž ne- 

 jeví se ani změny v orgánech zraku konstatované J. AI. Fricem v práci prof- 

 Vejdovského, jež nutno považovati za nabytou teprve během delších dob po 

 mnohých generacích. Zajímavý v té příčině jsou mnou podniknuté experimenty. 

 Do snadně přístupné studny v zcela temném sklepu, kdež velmi hojným byl C 

 bicuspidatus Cis., úplně adaptovaný pobytu ve tmách, nasadil jsem četné jiné 

 Copepody, Cladocery a Ostracody, kteří až na malé výjimky zcela dobře tam 

 mohou žíti. Avšak ač již od té doby více než rok uplynul, během kteréhož se 

 zajisté více generací vystřídalo, nejeví formy nasazené ani v barvě téměř žádných 

 značnějších změn, a to ani exempláře druhu C. bkuspidatus Cis., jež se velmi 

 značně liší od exemplářů téhož druhu původních této studni. Neméně zajímavé 

 jest však, že nastalou konkurrencí právě původní obyvatel citelně utrpěl, jenž 

 nyní jen velmi spoře se vyskytuje. Jest to zajisté zjev analogický onomu, jejž 

 popisuje Schneider, kde opět Gammarus puteanus ustoupiti musil, jen nepatrně 

 hlavně v barvě změněným Gammarům svrchozemským. 



1) Charakteristickým však jest, že tento tak horlivý přívrženec descendeuce 

 opět na druhé straně formy, jež ani na variety nestačí, jako nepochybné druhy 

 označoval (Viz jeho O. hodamicus). 



