Příspěvky k poznání sladkovodních Copepodň. 23 



1888. Cyclops iwasinus Richard, Cladocěres et Copép. non marins de 



la faune fran^aise. Revue scient. du Bourbonnais. 



pag. 9. 

 1891. „ pentagonus Schmeil. Beitr. zur Kenntn. d. Siisswasser- 



Cop. etc. 

 1891. j, pentagonus Richard. Rech. sur lepystěme nerveux etc. 



Ann, des Science nat. 7c. Sér. Zool. Tom. 12. 



1891. „ pentagonus R. Blanchard et J. Richard; Faune des 



lacs salés ďAlgérie. Mém. Soc. Zool. Paris str. 515 (4). 



1892. „ magnoctavus Brady, A revision of the british-species 



etc. Trans, of North. Durham, Newcastle, str. 85 (50). 

 fig. 1—4. 

 1892. „ pentagonus J. de Querne et Richard, Cladocěres et 

 Copépodes ďeau douce des euvirons de Rufisque (Se- 

 negal). Mém. Soc. Zool. Paris. V. 

 1892. „ prasinus Schmeil, Deutschlands freilebende Sůsswasser- 

 Copepoden. I. Theil. str. 150—156. Tab. V. fig. 1—5. 

 Neuvádím zúmyslně u ostatních forem plnou synonymiku, avšak 

 zde tak činím proto, abych ukázal, jak různým osudům podroben byl 

 druh tento. K tomu připomínám, že identičnosť přítomné formy s C. 

 longicornis Vernet na základě shody receptacula seminis dokázal 

 Schmeil. Zdali C. fluviatilis Herrick jest jistě synonymum, ne- 

 mohu s určitostí říci, ježto mi práce Herrickova zůstala nepřístupnou, 

 avšak Herrick sám uvádí druh svůj jako identický s druhem C. 

 magnoctavus Cragin. C. magnoctavus Brady jest však beze vší po- 

 chyby totožný druhu našemu, i tudíž, pakli Brady správně pojal 

 Craginovu diagnosu, jsou i obě uvedené formy synonymické. Zají- 

 mavý zmatek v označování naší specie nalézáme ve publikacích Ri- 

 chardových. Týž přišel později k správnému pojetí formy této jako 

 C. prasinus F., avšak na to opět autoritou Schmeilovou sveden byl 

 k nepravému označení. Fischer totiž uvádí nohu rudimentární jako 

 dvojčlennou, podobnou ku př. oné od C. hicuspidatus^ což ovšem 

 značný omyl jest a celý zmatek zavinilo. Zajímavo však jest, že na 

 základě mých pozorování dá se chyba Fischerova úplně kompensovati, 

 takže nečiní žádné překážky více správnému pojetí téže formy. Shledal 

 jsem totiž, že mezi ozbrojením posledního článku cefalothorakálního 

 brvami na jeho postranních krajích a tvarem rudimentárním jest pevná 

 korrelace, takže prvější pouze oněm druhům jest vlastním, jichž noha 

 rudimentární na konečném článku tři štětiny nese. Avšak Fischer 

 kreslí i výslovně uvádí postranní obrvení posledního článku hrudi- 



