36 VIII. A. Mrázek 



vnitřní větve) of 2 et 3 pairs are 1- or 2-jointed musila by existo- 

 vati ještě nějaká třetí forma, neb Atťheyella spinosa Br. má dotyčné 

 endopodity dvoučlenné, jak z popisu i vyobrazení podaných jest 

 zjevno a Brady sám praví o stránku dále u Atťh. cryptorum : Inner 

 branch of the second pair of feet (fig. 10) only half as long as the 

 outer, the first joint only about one fourth the length of the second, 

 tedy mluví o dvojčlenné větvi. Ovšem v práci z roku 1869 čteme: 

 Inner branch of second pair of feet uniarticulate, avšak chybné 

 udání to bylo patrně opraveno v pozdější práci, nikoliv ale dle toho 

 též diagnosa. 



Avšak přímo neuvěřitelným jest popis nohy prvého páru z roku 

 1869. „First pair of feet (fig. 6) two-branched, both branches tri 

 articulate, and of nearly equal length; terminál joints the longest, 

 basal joint of the inner branch bearing round its distal margin a 

 spinous fringe, terminál joint scarcely twice as long as the middle 

 one, and armed with one short and one very long apical seta, the 

 middle joint hawing one seta at its apex; the terminál joints of 

 the outer branch ... the precedings joints are armed . . . ." Uvedl 

 jsem téměř celý odstavec, ač slova: both branches triarticulate by 

 stačila, aby zjevno bylo, že jest vyloučena možnost chyby tiskové 

 neb něčeho podobného. Avšak srovnejme s tím výkres podaný. Na 

 tomto jest vnitřní větev pouze dvojčlenná. Když tedy takové ne- 

 srovnalosti v jedné a téže práci nalezneme, nevíme, čemu máme spíše 

 věřiti, zda vyobrazením neb popisu aneb snad žádnému z obou. Po- 

 slední případ jest velmi přirozený. Dle mého soudu nesmíme, co se 

 týče Atth. cryptorum^ ani popisu ani vyobrazením, jež udávají vnitřní 

 větev noh 3. a 4. páru jednočlennou, nižádné váhy přikládati a tím 

 padá i poslední důvod udržitelnosti genera Attheyelly. 



Avšak na tom nemíním ještě přestati, nýbrž chci jíti dále. 

 Ptám se, jak bylo možno, že Brady kladl C. crassus Sars do téhož 

 genera, jako svoji Atth. cryptorum a tedy obě formy za sobě nejpří- 

 buznější považoval, ač tato poslední podle tvaru furky, operkula 

 análního jest značně odchylnou. K tomu odpovídám, že nepovažuji 

 nyní Attheyella cryptorum za samostatný druh, nýbrž jsem přesvědčen, 

 že Brady (bezpochyby zejména jen konservovaný materiál re- 

 spektuje) zde dvě neb snad i více forem v jedno směsil, oklamati 

 se dav též jich společným vystupováním. Brady sice praví, že po- 



G. S. Brady: A Monograph of the free and semiparasitic Copepoda of 

 the British Islands. II. Vol. 1880. Ray Society. PÍ. 52. fig. 1—18. 



