Příspěvky k poznání slatlkovodních Copepodfl. 41 



chybí. Druhý až předposlední článek těla jsou na hřbetní straně 

 opatřeny četnými řadami krátkých ostnů (podobně jako u Canth. 

 rhaeticus a C. cuspidatus). Počet článků vnitřních větví jednotlivých 

 noh plovacích: 3; 2; 2; 2; zuby na operkulu četné a drobné. 



Na dvou místech v okolí příbramském velmi hojný po celý rok. 



9. Canthocamptus cuspidatus ScLmeil. 



Od předešlé formy liší se zejména dvojčlenností vnitřní větve 

 noh prvého páru a v mocný ohnutý trn proměněnou vnitřní štětinou 

 furky. 



Forma tato nalezena Zschokkem v Alpách rhaetických. Já 

 v Čechách obdržel jsem ji z Labské louky v Krkonoších (IX. 1892). 



10. Canthocamptus Zscliokkei Schmeil 



Počet článků vnitřních větví noh plovacích: 2; 2; 2; 2. Oper- 

 culum annale obyčejně jen se 3 - 5 zuby (Q) neb 2 — 3 {(^). 



Jako předešlá Zschokkem v Rhaetikonu nalezena. Z Čech 

 znám ji již delší čas z okolí Příbrami (potok v lese u Sv. Ivana a 

 okolní tůně (v těchto spolu s Planaria alhissima Vejd.) 



V poslední době (30. prosince 1892) shledal jsem druh ten 

 velice hojným v důlních vodách 18. obzoru důlu Liliová u Příbrami. 

 Naleziště to zajisté biologicky zajímavé, avšak dotyčné exempláry do 

 nejmenších detailů shodovaly se s exempláry svrchozemskými. 



České exempláry lišily se od oněch z Rhaetikonu tím, že střední 

 část příčné řady zoubků či ostnů na předposledním článku abdominu 

 složena jest z veskrze stejných ostnů, menších než obě části po- 

 stranní, kdežto u exemplárů z Rhaetikonu medianní část střední části 

 tvořena jest několika mnohem většími ostny, téže velikosti, z jakých 

 složeny obě části postranní. 



Nevím, zda tento rozdíl, jenž snad dal by se vysvětliti verti- 

 kálním rozšířením této formy, postačí k stanovení zvláštní variety, 

 jež by se jako var. parvispinosa označiti mohla. 



Dodatek. Mezi tiskem tohoto pojednání podařilo se mi zji- 

 stiti konečně i typickou formu pro faunu českou a sice na prepa- 

 rátech p. dr. Stolce z jezera Ploeckenštejnského na Šumavě. Za- 

 jímavo jest, že i u nás typická forma náleží fauně horské, kdežto 

 v středních Čechách (okr. příbr.) zastupována jest popsanou varietou. 

 Fakt ten zdá se nasvědčovati oprávněnosti stanovení zvláštní variety, 

 jakož i správnosti výkladu téže vertikálním rozšířením naší formy. 



Exempláry z jezera Ploeckenštejnského úplně shodovaly se s dů- 

 kladným popisem Schmeilovým, k němuž mohu připojiti jediný 



