6 XV. J. Janda 



V zásylce prof. Wierzejského (sbírky zool. úst. v Krakově, 

 pod jménem Gordius seta, č. 11295.) zjištěný Gordius Pioltii Cam. 

 jest sameček barvy jednostejně šedohnědé. 



Velikost odchyluje se valně od udání Cameran o v a, který za- 

 znamenává: délka samců od 11*4 až do 10"5 cm., nejv. průměr as 

 0*5 mm. Naše individuum měří: délka 23'2 cm, průměr 0-9 mm. 



Přední konec těla zdoben jest kalotou jasně průsvitnou, bíle na- 

 běhlou. Široký prsténec, téměř černohnědý, ku předu ostře jest od- 

 dělen, na zad zvolna přechází v bledší zbarvení těla. O prsténce po- 

 čínaje jest přední konec slabě súžen, zakončení tupé, zaoblené. Po 

 hřbetní straně táhne se temnější pruh, jejž lze sledovati po celé délce 

 těla. Nad vidlicí na břišní straně těla stojí silná lištna podkovovitá 

 s divergujícími cípy; v tom pak místě jest tělo poněkud súženo, tak 

 že obě ramena vidlice dohromady mají menší průměr, než tělo nad 

 otvorem pohlavním. Otvor genitalní. leží na zvýšeném, polokulovitém 

 podkladu. Elipsovitá skvrna, jež zabírá hrbolek kloakální částečně, 

 lištnu pak a část vnitřních stran obou ramen vidlice úplně, jest temně 

 naběhlá. Ramena vidlice jsou rovnoběžná (tab. IX. obr. 15.), neztlustlá, 

 ke břišní straně skloněná. Povrch a zvláště konce jejich pokrývají 

 nepatrné tuhé štětinky. 



Kutikula homogenní (tab. X. 9. 10.) jest průhledná, ueareolo- 

 vaná, a jen při silném zvětšení a vhodném osvětlení jeví nerovný 

 hrbolovitý povrch. Tato kutikula chová na sobě zároveň jednu z nej- 

 karakterističtějších známek specie. Na pohled nepravidelně a dosti 

 řídce spatřujeme rozesety jasné, ovální skvrny, z nichž některé jeví 

 zřetelný otvor kanálku pórového. Sledujeme-li na větší partii polohu 

 těchto oválních skvrn, shledáme, že rozloženy jsou v určitém pravidle 

 ovíjejíce tělo jako serpentina, a to ve směru linií spodní kutikuly 

 vláknité. Složení těchto jasných dvůrků, otvor kanálků obklopujících, 

 jest jemně zrnité, ostře světlo lámající. 



Kutikula vláknitá (tab. X. obr. 9. 10. 11.) dává skvostný velmi 

 složitý obraz. Na jemně mřežovaném podkladě zvedají se mohutná 

 žebra velikých protáhlých rhombů, jichž strany v ozdobných uzlinách 

 se protínají. Obrazec 11. tab. X. podává takovou jednu uzlinu silně 

 zvětšenou. Žebra, jež tyto veliké rhomby činí, jeví opět strukturu 

 dvou pásem jemných vláken, leč tato vlákna nekříží se více pod 

 úhlem kosým, nýbrž pod pravým, postupujíce podél a na přič, Rhomby 

 tyto jsou tak veliké a tak silně vystupují, že již i při malém zvětšení 

 lupou prosvitají bezbarvou kutikulou homogenní, dodávajíce tak zví- 



