Příspěvky k soustavě Gordiidů. 7 



řeti individuelní ráz. Slabé irisovánl, jež povrch těla jeví, má rovněž 

 zde asi svůj původ. 



3. Gordius tatrensis n. sp. 



(Tah. IX. obr. 4—12, 26. Tab. X. 16. 17.) 



TH exempláře, vesměs samci. 



Naleziště: nějaký, blíže neurčený pramen v Tatrách. 



Délka I í.350mm| 



šířka j^^í^l 0-8 „ u prvního,^ 



délka vidlice 0-7 „ I 



200 mm 

 0-8 „ 

 0-5 „ 



u dru- 

 hého, 



[201 mm 



0-7 „ Ju třetího. 

 0-5 . 



Přední ukončení těla jest tupé, polokulovité. Lalok čelní prů- 

 svitný, bělavě zkalený. Temně rudohnědý prsténec v předu ostře 

 ohraničen, v zad přechází znenáhla v rudě žlutavou barvu celého 

 těla. Ústa veliká, excentrická zalepena jsou slabě nažloutlou jemně 

 zrnitou hmotou. Základní barva ostatního těla jest rezavě hnědá, 

 světlá, na břišní straně plynule přecházející do žlutavá. Již při sla- 

 bém zvětšení jeví se povrch těla, jemně zrnitý, posetý nepravidelně 

 oválními bělavými skvrnami, kolmo svým delším průměrem k ose 

 tělní stojícími. Krátce za temným prsténcem — kde tělo zároveň 

 sotva znatelně většího průměru nabývá — počínají tyto skvrny (tab. 

 I. obr. 26.) a táhnou se po celé délce těla, na hřbetní straně zřetel- 

 něji a hustěji, až téměř k bifurkaci. Místy mizí ony skvrny zcela 

 nepravidelně; na břišní straně stávají se většími a nezřetelnějšími. 



Zadní ukončení těla tvoří vidlice o ramenech téměř rovnoběž- 

 ných (tab. X. 10. 11. 12.), poněkud do vnitř zahnutých, jež silně jsou 

 nad otvor genitalní skloněna. Ramena tato u exempláře velkého byla 

 poněkud palicovitě naduřelá a na celém povrchu, zvláště na břišní 

 straně, krátkými tuhými brvami pokryta. U obou menších individuí 

 byla ramena přiměřeně kratší, leč ne tak ztlustlá. Těsně nad bifur- 

 kaci stojí silná lištna podkovovitá, u exemplářů menších jevila lištna 

 tvar spíše půlměsícový. Otvor genitalní jest téměř peckovitý, vy- 

 pouklý a kolem něho prostírá se hrbolovitý, lysý dvůrek ve formě 

 trojhranu. U obou menších jest otvor genitalní zakulacen a méně 

 zřetelný, dvůrek jako u předešlého. Vnitřní strany vidlic jeví barvu 

 téměř černohnědou, okraj lištny jest černý. Kol otvoru genitalního 

 schází výzbroj brv. 



Na řezu vedeném právě středem bifurkace poznáme, že lištna 

 (tab. X. obr. 18) vytvořena jest vy chlípením vrstvy íibrillární a při- 

 ostřením této vychlípeniny, při čemž areolovaná vrstva homogenní 



