Miocaeu krulický u Náměště na Moravě. 3 



Přijedše do kralické stanice, jsme juž ve kralickém miocaenu. 

 Vyšedše před stanici na železné koleje a postavivše se tváří k jiho- 

 východu, spatříme asi sto krokův od železničního násypu nízkou 

 mez, na násyp téměř kolmou, uprostřed níž bělá se skopané místo, 

 kdež později poznáme snadno přístupné, zkamenělinami bohaté členy 

 zdejšího miocaenního obvodu a poznavše jich vlastnosti, rázem oce- 

 níme důležitost tohoto obvodu pro ostatní miocaenovou oblast mo- 

 ravskou. 



Kralická šířina údolní, jak se nám jeví, pozorujeme-li ji ze 

 silnice, prohlubuje se do prahor, kdež převládá rula nad svory, 

 fyllity a hlinitými břidlicemi. Dno této šířiny pokrývají mladší sedi- 

 menty : miocaenní, diluviální a alluviální. Z těchto dosahuje dilu- 

 viální hlína značného rozšíření vodorovného a nemenší mohutnosti. 

 Rozprostírá se po východní části šířiny, odkudž přesmyknuvši se do 

 západní její poloviny, znenáhla sesiluje se, jsouc zde silně orodována 

 a částečně i docela odplavena. Naproti tomu mohutní k severu 

 v silný příkrov, pod nímž miocaenní sedimenty úplně mizí. 



Sleduje miocaenní usazeniny mezi vesnicí a železničním násypem, 

 měl jsem s dostatek příležitost, pozorovati rozlohu diluviální hlíny 

 a poznati obtíže spojené s přesným vymezováním hranic zdejších 

 slínů. Největší nesnáze působí, jako všude jinde, zmíněný příkrov 

 hlíny diluviální, pro nějž nelze ani pomýšleti na přesné ohraničení 

 rozlohy kralického depot miocaenního a určiti zejména, kam až sahá 

 na jihozápad. Pronášeje zde názor, že zdejší miocaenní obvod roz- 

 kládá se na dně kotliny od soutěšky až po brněnskou silnici, soudím 

 tak podle jamek vykopaných ve slínech, jež jsem pozoroval v levo 

 a v právo od silnice, která spojuje železniční stanici s vesnicí a 

 podle slinu, odkrytého ve vyčištěných polních příkopech. Správnost 

 mého úsudku podpírá a potvrzuje kromě toho velice důležitá zpráva 

 kralických sousedův o kopání studně poblíž brněnské silnice. 



Poptával jsem se totiž v Kralicích, zda-li v dědině, nebo po- 

 blíž ní kopajíce sklepy, studně a jámy, nedokopali se slinu; řečeno 

 mně, že před pěti lety. Tenkráte, že kopána byla studně v zahradě 

 naproti kovárně ; i dokopali se pod žlutou hlínou bílého písku, pak 

 žlutého písku, potom písčitého slinu, pod ním žlutavého slinu a ko- 

 nečně šedého slinu, který však neprorazen, poněvadž hospodář, vzdav 

 se naděje, že se dokope vody, jámu zaházel. Aby výklad svůj něčím 

 hodnověrným dotvrdili, zavedli mě ke zbytku haldy slinu, ze stud- 

 niční jámy vyházeného. Spatřiv jej, ihned jsem poznal, že se úplně 

 srovnává se slínem na úpatí zmíněné meze. 



