Miocaen kralický u Náměště na Moravě. 5 



Za téclito okolností má pro nás velkou důležitosť mez, podél 

 níž teče jenešovický potok, hloub a hloub vybrázďující koryto své 

 do miocaeuuího slinu. Mez zasluhuje bedlivé pozornosti nejen proto, 

 že na jejím svahu poznáváme čtyři členy zdejšího miocaenu s bo- 

 hatou zvířenou, než i proto, že vykořistivše ji, nabýváme jasné před- 

 stavy též o faunistickém rázu kralického miocaenu, o relativním stáří 

 jeho vrstev a jich vztahu k ostatním miocaenním obvodům moravským. 



Zmíněná mez je 3 m. vysoká. Na její příkrém svahu velmi 

 zřetelně vynikají členy ji skládající. Pruh bílý pod slabou vrstvou 

 diluviální hlíny silně se odráží od žlutého a tento od žlutavě šedého, 

 pod nímž vyráží v korytě potočním šedý slin. 



Tato různobarevnosť vrstev v mezi přiměla mě, že jsem ji dal 

 skopati s hora dolů, jednak abych přesně určil mohutnost jednotlivých 

 lavic, jednak abych obdržel spolehlivý fossilní materiál ze všech pří- 

 stupných lavic. Juž zběžné zkoumání mne poučilo, že petrografický 

 ráz zdejších lavic asi souviseti bude s povahou zvířennou; a skutečně 

 zevrubné zkoumání těchto vrstev potvrdilo můj názor v míře plné. 



Když mez skopána, objevily se čtyři různobarevné, ostře ohra- 

 ničené lavice, a to s hora dolů: 



1. lavice barvy intensivně bílé, 0-80 m mohutná; 



2. lavice barvy intensivně žluté, 050 m. tlustá, přebohatá me- 

 chovkami a úlomky schránek mořských ježkův; 



3. lavice šedožlutá, v níž převažuje slin množství zkamenělin, 

 1'50 m. mohutná; mechovek a mořských ježků jest pořídku; 



4. lavice šedožlutého slinu. Po mechovkách ani památky, 

 mořští ježci velice vzácni ; 



5. šedopopelavý slin mohutnosti dosud neznámé. 



Intensivně bílá hmota horní lavice podobá se při zběžném po- 

 zorování jemnému písku, smíšenému s jemninkou vápennou moučkou. 

 Plavíme -li tuto hmotu, poznáme rázem, že ji skládají toliko skořápky 

 foraminifer, kolonie mechovek, misky ostrakodův, úlomky z misek 

 lamellibranchiatů a schránky mořských ježkův; ostatní živočišné 

 třídy jsou velice řídký. Za plavení přejemná vápenná moučka ve vodě 

 rychle se rozpouští a v sítě zůstane pak ohromné množství pěkně 

 zachovalých zkamenělin. Třeba však ihned dodati, že zachovalosť 

 jejich, ač příznivá přec není tak dokonalá, jako v lavicích spodních. 

 Pídíme-li se po detritu, najdeme z něho velmi malinko. Tu maličký 

 úlomek ruly, onde kousek svoru, anebo zrnéčka bílého křemenu, toť 

 vše. Je vůbec nepřístojné mluviti o detritu této lavice jako o pod- 

 statné součásti nestmeleného vápence, jelikož jeho skutečné množství 



