Miocaen kralický n Náměště na Moravě. 1 1 



Mechovky této vrstvy nesou ráz typu toliko Blínům bathymetricky 

 vyšších niveaux vlastního, kterýž se ve své povšechné podstatě ne- 

 odlišuje téměř ničím od rázu mechovek, jež jsou domovem ve sli- 

 uitých vložkách litavských vápenců. Tomu nasvědčuje skupenství 

 rodův: Crisia, Idmonea, Homera, Pustulopora, Salicornaria^ Cellaria^ 

 Eschara, Eetepora a Myriozoum, tomu svědčí však mimo to i indi- 

 viduelní bohatství těchto druhův: Homera hippolythus, Salicornaria 

 farciminoides, Retepora cellulosa. Přirovnáme-li tuto mechovkovou zví- 

 řenu ku zvířeně v bryozoové lavici, snadno se přesvědčíme, že je 

 téhož rázu, že obsahuje tytéž druhy, avšak v menším druhovém 

 a individuelním množství. Povšechný konečný náš úsudek vyzní pak 

 v ten rozum, že představuje ochuzený typ bryozoové lavice. 



Brachiopodi, zastoupeni toliko druhem Platidia anomoides, jsou 

 velmi vzácni. 



Naproti tomu častěji se zde vyskytují lamellibranchiati. Pravá 

 povaha kralické zvířeny miocaenní zračí se právě v rázu lamellibrau- 

 chiatů. Přítomnost druhův, známých dosud z usazenin bathymetricky 

 nižších niveaux: Pecten cristatus^ Pecten spinulosus, s druhem facies 

 litavského vápence, totiž s druhem Pecten latissimus a konečně s dru- 

 hem Pecten denudatus podmiňuje tuto zvláštnost a činí ji velice za- 

 jímavou. Dosud mi není podobné sdružení druhův, jako ve zdejším 

 miocaenu, známo od nikud; nenašel jsem podobného ani v oblastech 

 miocaenu moravského, aniž je mi známo, že by bylo zpozorováno 

 v jiných miocaenních obvodech. Přibližně podobné sdružení však 

 poznal jsem v dolních tvrdých slínech Vejhona u Židlochovic. Ne- 

 rozpakuji se uvésti zvířenu kralických miocaenních usazenin se zví- 

 řenou oněch slínů v úzký vztah, nevida podstatných překážek, kteréž 

 by mně v tom zabraňovaly. Největší shodu spatřuji v povaze zmí- 

 něných lamellibranchiatů a gasteropodů. 



Tito jsou v horní lavici kralické zastoupeni podle mé zkušenosti 

 toliko jedním druhem Dentalium incurvum, jehož značné individuelní 

 množství rovná se množství ve spodních vejhonských slínech. 



Ostrakodů je málo, nejen pokud se týče individuelního, ale 

 i druhového množství. Tímto znakem odlišují se od ostrakodového 

 typu sypkých, nestmelených vápenců okolí lomnického a řepského. 

 Ráz jejich však srovnává se naproti tomu s rázem, rozšířeným v usa- 

 zeninách bathymetricky nižších niveaux. Tomu nasvědčuje jednak se- 

 skupení rodů: Bairdia, Cyťhere a Cytherella, jednak sdružení druhův 

 a jich individuelní množství. 



