Miocaen kralický u Náměště na Moravě. 47 



II. Bryozoa. 



Diastoporidae. Busk. 



Defťcaucia. Bronn. 



Defrancia Orbignyana nov. spec. 



Tab. XI. vzor. U a, b. 



Defrancia Orhignyana přísluší skupině, již ďOrbigny označil 

 jménem Pariecavea, kterouž však nyní vzhledem k povaze zooecií pod- 

 řaďujeme skupině Defrancia. 



Trsy druhu tohoto obrůstají předměty tenší i silnější a jsou 

 přisedlé, měníce dle svého podkladu povšechný svůj tvar. Obrůstání 

 pevné base poněkud se odchyluje od způsobu, kterýž byl juž dříve 

 pozorován, na př. při druhu Defrancia deformis Ess. *) Jak pově- 

 domo, obepíná celý trs tohoto druhu předmět, k němuž přirůstá, 

 kdežto náš nový druh obrůstá jej tím způsobem, že zdá se býti před- 

 mětem jakoby provrtán. Pozorujemeť na vnější straně povrch ba- 

 sální strany, na vnitřní vlastní trs s rozvětvenými laloky. Dle tvaru 

 a velikosti svého podkladu je trs silněji anebo slaběji svinutý, jeho 

 rozčleněné laločnaté větve bud k sobě se přichylují, bud více méně 

 od sebe odstávají, sesilujíce se do vnitř a vybíhajíce zde v tupou 

 hranu. Vnější plocha trsu má příčné řady malinkých, kulatých dírek, 

 kteréž, je-li povrch trsu zachován dokonale, vybíhají ve kratičké 

 trubičky, ostrým okrajem o vroubené. 



Trubičky tyto, jež celým trsem probíhají a na vnitřní straně 

 ústí, přiléhají k sobě bezprostředně tenkými stěnami a nejsou na po- 

 vrchu trsovém odděleny silnějšími žebry. Řady zmíněných dírek na 

 vnější straně korrespondují s řadami poněkud větších dírek strany 

 vnitřní, kteréž ohraničují sesílená žebra, jejichž tloušťka od hrany, 

 ve které se protíná vnější plocha trsová s vnitřní, ponenáhle se umen- 

 šuje. Pokud rozměrů těchto vyčnělých hran se týče, rozeznati lze tři 

 až čtyři různé skupiny. Okolnost, že čím kratší žebro, tím slabší, 

 a čím silnější, tím delší, a že slabší žebra uzavřena jsou silnějšími 

 a tato nejsilnějšími, poskytuje dostatečné příležitosti poznati směr 

 a způsob znenáhlého vzrůstu trsu. 



*) A. E. Reuss. Die foss. Polyparien d. Wiener Tertiárbeckens, Haidingeťs 

 naturwiss. Abhandhmg. Wien 1847, pag. 36, Taf. V, Fig. 24. — A. Manzoni. 

 Briozoi fossili del miocene D'Austria ed Unglieria, III, Parte. Denkschrift d. k. 

 Akad. d. Wissensch. pag. 17, Taí. XV, Fig. 59. 



