52 XVI. V. J. Procházka 



Jest pravděpodobno, ano muohé věci přímo dokazují, že válcovité 

 úlomky představují mladší větévky trsů, jichž staršími větvemi a 

 stouky zdají se býti úlomky široké a velké. Bohdá podají nám u věci 

 této dostatečného vysvětlení příští nálezy v bohaté bryozoové lavici 

 kralické. 



Malinké zooecie skládají kolmé, šikmo s hora dolu běžící řady, 

 jejichž jednotlivá individua alternují. Ústí buněk je poměrně veliké, 

 větší než ostatní, vnější část, kteráž je plochá a toliko v předu velmi 

 slabounko sklenuta. Ústí je široko elliptické, až i kruhovité, o vrou- 

 bené nízkým, tupě přiostřeným valem, jenž nese pět pravidelně ro- 

 zestavených a stejně od sebe vzdálených, stejně velkých hrbolků, jež 

 označují místa, kde ovální trsy byly druhdy přirostlé. Protilehlý 

 zadní pysk zdobí přiostřený výběžek, který zhusta silně se prodlu- 

 žuje v tenký až i jemný hrot, zdélí téměř úplného průřezu ústí. 

 Jsou-li tyto hroty úplně vzrostly a zachovány, dodávají trsu velmi 

 ozdobného vzezření, i vypadá pak jich povrch jako posetý jemnými 

 jehlicemi. 



Naleziště. V bryozoové lavici kralického miocaenu druh E. 

 spinosa jest zjevem poměrně velmi obyčejným a těší se překrásné 

 zachovalosti zejména zooecií; o zachovalosti tvaru trsového nelze 

 toho ovšem tvrditi (20 exempl.). 



Biflustra. ďOrbigny. 



Biflustra Kralicensis nov. spec. 



Tab. Xir. vzor. 7 ab. 



Tímto jménem označuji záhadné úlomky trsové ze sypké lavice 

 kralické a z písčitých vložek litavského vápence. Povšechný habitus 

 zooecií nutí mě zařaditi je do obvodu rodu Biflustra, v čemž mě 

 utvrzuje okolnost, že trsy tyto velice snadno se rozpadávají v kolmé 

 řady buněčné. Přes to neosměluji se určitě tvrditi, že můj soud je 

 správný, přiznávajíc, že nejenom zooeciím, ale i uspořádání jich a 

 tvaru trsu sluší přikládati váhu, běží-li o správné systematické určení 

 toho kterého druhu. Závisí tudíž na budoucím vykořisťování naleziště 

 tohoto druhu, aby se ukázalo, pokud určení mé bylo oprávněno. 



Podélnoelliptické zooecie jsou v kolmých řadách, jednotlivá 

 individua neleží alternativně, nýbrž v téže výši. 



Napřed jsou buňky patrně užší než v zadu; i zdá se, že 

 zooecie zužují se v předu rázem, a to jedině v rozsahu ústí. Vysoký, 

 tupě přiostřený val vroubí buňky, pod jeho úrovní rozprostírá se 



