14 XVnr. Jindř. L. Barvíř 



nalezl jsem 2 E zz: asi 87", na podobných od Hrubšic asi 86", při 

 více vyvinutých od Hnibšic 46° a 42*^, při rozložených jenom 25" až 

 20".^) Tvrdosť, která činí u čerstvých kouskův asi 3*5, klesá u roz- 

 ložených na 2'o, 



Rozetíraje taková zrna obdržel jsem též několik ještě čerstvými 

 zůstalých lamel diallagu s náležitým šikmým zhášením jakožto přímý 

 důkaz, že zrna bastitová vznikají též z lamelárních srostlic rombických 

 pyroxenů s diallagem, že tedy také diallag přechází v baštit. Ana- 

 logické případy pozoroval na př. Becke v řeckých serpentinech, 

 Kispatic v serpentinu ze Frušky Gory, A. Bergeat v serpentinu 

 z ostrova Kypru, Weinschenk v serpentinu z východních centrál- 

 ních Alp (Gosler Wand). V poslednějším Weinschenk mohl kon- 

 statovati ještě zbytky šikmého zhášení v bastitovitých pseudomorfosách 

 po diallagu podobném augitu.^) 



Ostatní hmota serpentinové horniny vyznačuje se chudobou že- 

 lezem. V tenkých výbrusech nalezneme mikroskopem obyčejně jenom 

 špinavě nahnědlé skvrny jako stopy po hydroxydech železa, sem tam 

 roztroušené. Nepochybně rudy železné byly největší částí rozloženy 

 a odvedeny vodou. Tu a tam zbývají kousky diallagu, diopsidu, en- 

 statitu a jen velmi málo olivínu. Také zrnéčka chromitu přicházejí. 

 Lístky serpentinu jeví obyčejné tvary a ve zkoumaných částech mříž- 

 kové, řidčeji smyčkové uspořádání. Vnitřní prostor mřížek a smyček 

 vyplňují však ponejvíce bezbarvá a uzavřenin prostá zrnka křemene 

 tvarův allotriomorfních. Tudíž bývá také serpentin sám působením 

 atmosferilií vyluhován. — 



Než ne všecky části hrubšického serpentinu chovají větší, por- 

 fyricky vtroušená zrna. Vyskytují se mnohé partie stejnoměrně jemno- 

 zrné. Na lomu jeví se býti zrnito-šupinatými a okazují roztroušená 

 zrnka magnetitu, smolně černá a lesklá. Tvrdost horniny rovná se 3. 

 V mikroskopu jeví šedozelené odrůdy jen velmi slabé zbarvení, že- 

 lezné rudy jsou vyloučeny ve zřetelných zrnech magnetitu, která tu 

 i tam jsou spořádána do řad téměř rovnoběžných. Mimo to jsou zde 

 větší zrna posledního nerostu, vyvinutá ve prostých osmistěnech, 

 kteráž možno pokládati za původní. Ve zkoumaných částech nelze 

 spatřiti již žádného zbytku po původních nerostech, vše jest promě- 



^) Porovn. Tschermak, Uber Pyroxen und Amphibol, Tsch. Min. Mitth. 

 1871, p. 19—21. 



^) Weinschenk, Uber Serpentine aus den óstl. Central- Alpeu, Můnchen 

 1891, p. 39. 



