o některých serpentinech západní Moravy. 25 



rula, amfibolit a serpentin. Chemické složení anthophyllitu heřma- 

 nického zkoumal Březina.^) Dle jeho analysy obsahuje mnohem 

 méně železa (FeO 6-537o, FegOg 0-427o) než anthophyllit hrubšický, 

 za to více magnesie (29*08), kyseliny křemičité (57*39) a vody 

 (2-56). 



V rulové krajině dolnorakouské, v okrsku serpentinů, které vy- 

 vinuly se z hornin, obsahujících olivin, B e c k e nalezl anthophyllit 

 na několika místech.^) Zvlášť u Diirnsteina a u Himberga vyskytuje 

 se podobně jak u Hrubšic. Přichází tam jako povlak na kusech 

 skály olivínové, pokryt jsa zeleným aktinolitem a anomitem nebo 

 chloritem, jeví pak taktéž radiální spořádání svých jehlic. 



Paprskovitý amfibol, který usazuje se na povrchu hlízek antho- 

 phyllitových, činí krátké jemné jehlice louhově zelené barvy, často 

 jako by hlavičky na jehlicích anthophyllitu. Jest dobře charakteri- 

 sován svým zevnějškem, slabým pleochroismem a náležitě šikmým 

 zhášením na plochách štěpných. Avšak i mimo to lze nalézti akti- 

 nolit jakožto novou utvořeninu, činívat někdy i větší zrna v allotrio- 

 morfních agregátech. Nalezl jsem hlízu, v jejímž středu jest uzavřen 

 křemen sekundérní, téměř celistvý, částečně opálovitý, na něm jest 

 .usazen paprskovec v podlouhlých zrnech sdružený, kolem pak vysky- 

 tuje se vrstva chloritů, a ta na samém povrchu skládá tuhý agregát. 



O chloritech a nerostech slídám podobných bylo řečeno, že ne- 

 nalezl jsem jich ve vlastním pletivu horniny serpentinové. Zato vy- 

 skytují se tím hojněji, když rozklad více pokročil, na dutinách 

 a žilách. Často dosti širokých, tvoří povlaky, čočky a podobné tvary. 

 K jich vytvoření potřebí jest ovšem mimo magnesie a kyseliny křemičité 

 hlavně náležitého množství aluminia v roztoku. Malé jich skupiny se- 

 stávají někdy také z lupénků skoro rovnoběžně spořádaných menších 

 i větších, jejichž obrysy jsou nezřídka šestiboké a ostré, obyčejně 

 však rozmanitě laločnaté. Plochy postranní lesknou se často matně 

 a jsou složeny bud ze vlastních ploch krystalografických povrchních 

 anebo ze ploch odlučných (Absonderungsfláchen). Basické plochy 

 jsou zřídka rovny, obyčejně rozmanitě zohýbány a svraštěly, s pukli- 

 nami všelijak probíhajícími. Mívají perleťový lesk, někdy dosti silný. 

 Obyčejně nejsou pružný, nýbrž ohebný, a pokud se týče zbarvení, 

 jevívají četné nuance a přechody zelených, modravých, hnědavých 

 a bělavých tonů. Před dmuchavkou rozlupují se ihned na lístky. 



O Tamtéž, 1874, p, 247. 



*) Tamtéž, IV. 1881, zvláště na str. 327 a násl., 337. 



