o některých sei-pentinech západní Moravy. 33 



bylo od mořské pěny zřetelně odděleno, nýbrž pazourek spíše do ní 

 přecházel, arci ne příliš pozvolna. Mastně lesklý, hnědý, kompaktní 

 pazourek stává se matným, nabývá světlejší barvy, dá se rýpati a 

 přechází do žlutobílé měkké hmoty mořské pěny. O vzniku této 

 z onoho nelze (dle Bluma) pochybovati, ačkoli dle povahy věci ne- 

 máme žádných tvarů (Formen), které mohou býti důkazem tohoto 

 mínění. Vznikání mastku ze křemene jest (prý) jistou událostí, po- 

 něvadž pak mořská pěna od mastku liší se jen obsahem vody, není 

 tedy asi žádné příčiny pochybovati, že by pazourek jakožto odrůda 

 křemene mohl tak se změniti, aby z něho vyvinul se produkt, který 

 vůči mastku jeví rozdíly jen tak malé. Ztráta na kyselině křemičité 

 byla nahrazena magnesiem a vodou." 



„Kam poděla se kyselina křemičitá, při tom vyloučená? Neměli 

 bychom tuto hledati v opálech, které v serpentinu hrubšickém se vy- 

 skytují? Opály, které zde bývají nalezeny, jsou ponejvíce neprů- 

 hledný, barev červenavě a černavě hnědých, také černé, a za zvláštní 

 úkaz třeba pokládati opál amianthový. Tento nerost sám by mluvil 

 (dle Bluma) pro ono mínění o tvoření se opálu, neboť do žil ami- 

 anthu vnikl taktéž hydrát kyseliny křemičité. Proti této domněnce 

 o tvoření se opálu mohlo by se však namítnouti, že opály bývají 

 nalezeny také v serpentinech, v nichž nenaskytuje se žádná mořská 

 pěna. To jest ovšem pravda; ale nehledě na to, že příroda má za- 

 jisté možný rozdílné cesty, aby vytvořila takové látky, tož dala by 

 se věc dále zkoumati a bylo by lze poukázati na pochod, který by 

 mohl vysvětliti přítomnost opálu v dosti mnohých serpentinech. Jesti 

 známou jistotou, že celistvé magnesity . . . vyskytují se Často v serpen- 

 tinech . . . ; nemohly by tedy vody, obsahující kyselinu uhličitou, 

 způsobiti rozklad serpentinu, jakož i oddělení kyseliny křemičité a 

 magnesie? ..." 



Myšlénka Blumová o přeměně rohovce, nebo, jak on praví, 

 pazourku na mořskou pěnu není dnes již osaměla. Podobnou změnu 

 hlíz pazourkových popisuje Peters^) z bílé křídy na jezeře Kanára 

 a od Medžidie (Dobruča). Udává, že tamnější hlízy pazourkové 

 ztrácejí pozvolna svoji tuhost a bývají proměněny v zelenavě šedý, 

 měkký a celistvý křemičitan magnesiový [Blum myslí na mastek 

 nebo na mořskou pěnu^)], při čemž nezřídka původní tvar bývá úplně 

 zachován, že by prý bylo možno o těchto produktech rozkladu užiti 

 názvu „pseudomorphosy." 



O Sitzungsber. der Wiener Akad., naturw. Classe, 1864. Bd. 50, p. 250. 

 *) Blum, Pseudomorpliosen. 4. NacMrag. 1879. p. 66. 



Tf, mathematicko-přírodovědecká, 1893. 3 



